412 



1. Zevnějšího stažitelného váčku. 



2. S tímto souvisícího kanálku jednoduchého, se stěnami ten- 

 kými, v němž neshledáme rozvětvených kanálků postranních a jenž 

 přechází : 



3. v kanálek silně křivolaký, čím dál do dutiny tělesní tím 

 více se zužující, se stěnami tlustými, žlaznatými; kanálek ten roz- 

 větvuje se do stěn svých v systém kanálků druhotných, dendriticky 

 se větvících. 



Vířivé nálevky zde není. 



Stěny stažitelného váčku jsou poměrně tenké, uvnitř vyložené 

 kratičkými, nehybnými, tuhými jehlicovitými brvami. V stěnách jedno- 

 duchého kanálku, jenž souvisí se stažitelným váčkem, shledati možno 

 značně od sebe vzdálená jádra, malá, podlouhlá s bodovitými jadérky. 

 Stěny rozvětveného kanálku jsou tlusté, žlaznatým obsahem naplněné 

 a představují vlastně řadu buněk za sebou následujících, jichž blány 

 rozplynuly se úplně, a jen jádra nade vše zřetelně vystupují. Jest 

 to zkrátka Syncytium provrtané mnohonásobně kanálky druhotnými 

 a střední hlavní chodbičkou. Jádra vystupují z hrubozrného obsahu 

 jako kuličky průsvitné, tuhou blanou obdané, v nichž excentricky 

 leží lesklé jadérko. V široké části rozvětvených kanálků jsou jádra 

 od sebe dosti vzdálená, ač ne tak jako v stěně kanálku jednoduchého 

 avšak v počátečné, silně zúžené části rozvětveného kanálku přicházejí 

 jádra značně zhlížena, hustší, ale menší. 



Jádro buněk peritonealních lze tu a tam na stěně prvoledvin 

 zjistiti. 



2. Clepsme marginata. 



Podobné poměry shledati možno i u tohoto druhu; jsoutě jen 

 prvoledviny daleko delší a obtížněji v svém průběhu sledovatelné ; 

 za to podávají nad míru zajímavé podrobnosti pro poznání fysiolo- 

 gické funkce těchto ústrojí. Tak ztenčená část každé prvoledviny 

 zdá se jakoby vůbec nebyla rozvětvená. Teprve po delší době objeví 

 se v značných vzdálenostech od sebe jemné kanálky v stěnách prvo- 

 ledviny, jež ústí do ústředního, křivolakého kanálku. Vířivá nálevka 

 i zde schází. 



Druhotné kanálky v rozvětvené části prvoledviny představují 

 vlastně jakési laločnaté, neb stromovitě rozvětvené lakuny, jež občas 

 mění původní svou podobu, patrně dle toho, jak naplňuje se výměšnou 

 tekutinou vnitřní jejich prostor. S tímto zjevem zajisté souvisí úkon 



