455 



Kořen a x lze pomocí rovnice kubické snadno vyjádřiti druhými 

 dvěma kořeny m + n V — 1. Máme 



1 



"i- WK 

 1 



. kcím 2, -\~n z ). 



Výraz -j~ jest, přihlížíme-li k oscillacím láhve B osamocené, 

 jíž ať výrazy w? , n přísluší, rovno in Q 2 -\~n Q 2 . Proto 



„ L_ V±V 



1 ~" WK m 2 + w 2 ' 

 Při odporech TT poněkud větších bude «i 2 -f- rc 2 skoro totéž 



jako ra 2 -}-?i 2 . Proto bude i urv- naproti \ nekonečně veliké. 



Současně bude S číslem velmi značným. Odtud plyne, že při od- 

 poru W poněkud větším amplituda oscillací ve vodiči povrchy vnitřní 

 spojujícím bude nepatrnou naproti oné v drátě w, kdežto se to s prou- 

 dem jednosměrným míti bude naopak. Ohledně doby oscillační lze 

 vůbec poznamenati, že zajisté leží mezi hodnotami, jež odpovídají 

 osamocené láhvi B (TT=oo), a dvouláhví (W =z o). Zevrubnou 

 hodnotu poskytuje rovnice kubická. Při poněkud větším W lze dle 

 uvedeného psáti 



Bylo-li v čase t == o, p — P == p a -^- = o, máme 



p — p e \cosnt szwwřl; P — p Q e , kdež a v ■=. t^t 



P — p má maximum, když 



Z vzorce posledního jde nt «< jr, čili : Jiskra sekundární skočí 

 dříve, než uběhne půl periody oscillační. I tento výsledek jest 

 samozřejmý. V té míře, jak se na láhvi B potential proměňuje v zá- 

 porný, proudí z nevybité láhve A elektřina silněji na láhev B. Po 

 půl době oscillační mohlo jí přejíti tolik, že maximum pro P — p 

 již minulo. 



IV. C^o. 



V případě nejobecnějším, kdy indukci v drátu W zanedbati 

 nelze, platí počátečně uvedené řešení. Zajímavým jest aspoň theo- 



