456 



retický případ, kdy všechny čtyry kořeny rovnice bikvadratické jsou 

 spojitými. Položme u 12 zz m + ni, « 34 = ft ±vi. Řešení pak zní 

 po transformacích, jimiž opomíjím 



mt (it 



p = Ae cos (nt — #) -f- Be cos (vt — L) 



A mt B pt 



P— — .e cosínt — & — <&•, ) + e cos (vt-e-s, ) 



AB&e jsou konstanty integrační, ostatní jsou konstanty pří- 

 stroje, a sice 



E= 1 + WKm^ r KC(m' 2 — n 2 ) R L =zl-\- WK[i + KC((i 2 — v*) 



S = n(WK+ 2KCm) S t = v {WK+ 2KCfi) 



' M R. 



cosfr, = = coss, - 



*■ \ f Til I CIO l 



Vi^ + s« W + Si 



. ^ s . s 



sind', zz. . „ — sine. ~ 



* \ f TW I CIO 



Yr 2 + s* V^ + V 



Řešení odpovídá dvěma superponovaným proudům periodickým 

 v jednom i v druhém vodiči, s fasemi a amplitudami, jichž rozdíl, 

 potažmo poměr, nezávisí na stavu v čase xzzo. 



Případ zmíněný má zajisté význam více theoretický než prak- 

 tický. Třeba máme v telefonu Bellově přístroj, jenž i superponované 

 proudy periodické ve formě zvukové smyslům přístupny činí, nedá se 

 pro výši tonů a krátké trvání jejich s jistotou očekávati, že by reago- 

 valy na železnou membránu v telefonu, a byt i na tu, na náš co do 

 slyšitelnosti tonů vysokých nedostatečný orgán sluchový. 



60. 



Poznámky k Maxwellově mathematickému spracování 

 Faradayovy theorie elektrické indukce. 



Přednášel prof. dr. A. Seydler dne 15. pros. 1882. 



I. 



V XI. řadě svých proslavených Experimental Researches položil 

 Farad ay základ k novému pojímání především elektrické indukce, 

 pak ale vůbec všech úkazů elektrických. Co názor jeho charakteri- 

 zuje, lze zahrnouti v tyto tři věty: 



