459 



všechno mistrovství v jednotlivých částech výklad Maxwellův v celku 

 poněkud nejasným zůstal. *) 



II. 



Na první z uvedených vět klade se obyčejně od stoupenců i od- 

 půrců novějšího názoru největší váha, a také právem, ačkoli v po- 

 někud jiném smyslu, než jaký se oné větě obyčejně podkládá. Obyčejně 

 spatřuje se těžiště oné věty ve výroku, že na místo bezprostředního 

 působení do dálky se klade působení jdoucí od částice k částici. Dle 

 toho jednalo by se o vyvrácení staršího a důkaz nutnosti no- 

 vějšího názoru. 



Oproti tomu budiž připomenuto, že v skutku nelze leč vedle 

 staršího názoru postaviti novější, že nelze vyvrátiti starší, nýbrž jen 

 dokázati možnost novějšího názoru. A není to snad zvláštnost úkazů 

 elektrických, že připouštějí výklad ze stanoviska sil, působících na 

 částice trojrozměrné i ze stanoviska sil, působících na částice 

 dvojrozměrné; platí to pro jakékoli síly v přírodě. Rozdíl právě 

 naznačený zakládá se na tom, že některé síly pojímáme tak, jako by 

 v přírodě působily na každý bod čili každou částici hmoty, 

 jiné síly jako by na plošné částice, zejména na povrch hmot půso- 

 bily. Pro první síly podržíme název sil, druhé síly nazveme tlaky 

 neb napnutí. Máme tudíž všeobecnou větu: Pozoruj eme^li 

 jisté úkazy na hmotách, můžeme stejným právem říci, 

 že jsou výsledkem působení sil (v obyčejném toho 

 slova smyslu) aneb výsledkem působení tlaků neb na- 

 pnutí. 



Věta ta jest výsledkem jednoduché geometrické úvahy**), jejímž 

 výrazem jest vzorek: 



(1) / — — dS =: J* Ucos (xri) da. 



*) Nebudiž tento výrok vykládán tak, jako bych chtěl sebe méně snižovati 

 cenu a význam epochálního spisu Maxwellova. Zásluha, kterou si tento 

 badatel získal uvedením geniálních názorů Faradayových v obvyklou nám 

 formu mathematickou a dalším vypracováním myšlenek v tomto směru leží- 

 cích, čímž docíleny (zejména v oboru elektrodynamiky) výsledky na nejvýš 

 důležité, zásluha taková nemůže se zmenšiti ani značnějším nedopatřením, 

 nežli k jakému nahoře bylo poukázáno. 

 **) Srv. Kirchhofs Vorlesungen über math. Physik, XI. Vorl., neb můj spis: 

 Základové theoretické fysiky, díl I. §. 59 (směr normály počítán v obou 

 spisech do vnitřního prostoru). 



