465 



Tento výrok a zejména poslední jeho věta připouštějí pouze 

 ten výklad, že napnutím v jediné takové ploše vysvětlíme působení 

 vzájemné soustav E t a E 2 , což patrně jest nesprávné. Napnutím 

 skrze plochu s nevysvětlíme působení obou soustav na sebe, nýbrž 

 celou řadou napnutí skrze všechny plochy mezi E t a E 2 položené, 

 při čemž není napnutím v ploše s také již dáno napnutí v druhé 

 takové ploše s'. 



III. 



Jak z předcházejícího výroku patrno, zdá se jakoby Maxwell 

 sám, původce mathematické theorie elektrického napnutí, považoval 

 tento názor za něco ve věcném ohledu důležitého, co teprve se 

 dokázati, a sice pro elektrické úkazy zvlášť dokázati musí, a co 

 byvši jednou dokázáno, tím samým již i převahy nad starším ná- 

 zorem nabývá. *) Domníval jsem se tudíž, že nebude zbytečným, 

 poukázati k tomu, že jest názor nový jen formálně a heuristicky 

 důležitý, že se k staršímu názoru druží co stejně oprávněný, 

 nikoli však co lepší neb horší a že následuje všeobecně pro jaký- 

 koli druh sil z mathematického formulování těchto sil, aniž by 

 potřeboval zvláštního důkazu pro platnost svou. 



Formální důležitost jeho jest ovšem velmi velká; neboť pozná- 

 váme, že můžeme na úkazy elektrické pohlížeti též jinak nežli ze 

 stanoviska působení do dálky. Též heuristická důležitost jeho jest 

 značná; upozorňuje nás totiž přímo, že musíme přihlížeti též 

 k tomu, co se děje v di elektrickém ústředí, a to stává se nám zdro- 

 jem nových objevů. Starší názor nás přímo k této otázce nevedl, 

 byl by však časem býval donucen zanášeti se jí též a byl by se 

 takto přiměřeně pozměnil, což se také skutečně stalo.**) 



Na vyhledání napnutí potřebného k nahrazení obyčejné síly 

 elektrické dlužno řešiti rovnice (4), v kterých jsme kladli místo X, 

 r, Z, co sil působících na hmotu v jednotce objemu obsaženou: 



*) Vysvítá to i z jiných výroků jeho. V č. 105 svého spisu praví: je-li 

 možno, vyložiti působení elektrických soustav E l a E 2 na sebe pomocí 

 určitého rozdělení napnutí v ústředí je oddělujícím, musí býti možno, 

 vyjádřiti toto působení ve tvaru povrchového integrálu atd. Mluvě tak při- 

 pouští i možnost opaku, kdežto předcházející úvaha dokazuje, že musí 

 býti možný takový způsob výkladu, a sice vždy. 

 **) Viz R. Clausius: Die mechanische Behandlung der Elektricität (1879). 

 Abschnitt III. (Behandlung dielektrischer Medien). 



30 



