468 



well pro veličinu právě uvedenou název: elektrické pošinutí. 

 Pošinutí v jednom směru (ve směru normály dovnitř namířené) zna- 

 mená elektrisaci kladnou, pošinutí ve směru opačném elektrisaci 

 zápornou. 



Maxwell jde místy poněkud dále; naznačuje totiž, byť i ne 

 výslovně (Treatise, č. 59—62), že se mu jedná o více než o pouhý 

 obraz, totiž o věcnou hypothesu na vyložení úkazů elektri- 

 ckých. Dle toho bylo by substrátem těchto úkazů skutečné fluidum 

 (snad ether?) nestlačitelné, jehož pošinutí a spojené s tím napnutí 

 by mechanicky vedlo k změnám hmoty, pojímaným co elektrické 

 úkazy. 



Nechtěje se pouštěti v kritiku této hypothesy, hodlám uvésti 

 pouze přednosti i vady obrazu, jenž se zakládá na pojmu elektri- 

 ckého pošinutí. 



Přednosti jeho jsou: 



a) Že dovoluje rozklad pošinutí ve složky dle libovolných směrů 

 vzaté, což při starším pojmu množství neb hustoty elektrické není 

 možné. Nazveme-li D celé pošinutí (displacement) a A, 5, C jeho 

 vložky, jest (pro ústředí isotropické) : 



4n An dx 



4n 4.7t ty 



(12) ! 1 {y 



4% 4% dz 



47t 4.7t I v dx J V ty 



Tato výhoda názoru Maxwellova jest velmi podstatná, poněvadž 

 hledí ku stránce, jež v starší theorii v skutku nepovšimnutou zůstala, 

 že jest totiž pošinutí (povrchová hustota) D vektorem, t. j. veli- 

 činou mající nejen určitou hodnotu, nýbrž také určitý směr. Pro 

 ústředí isotropická jest tento směr zároveň směrem výsledné síly E\ 

 nikoli však pro ústředí anisotropická. 



b) Ze ukazuje názorně, kterak v celém dielektrickém ústředí 

 stav elektrický se mění a elektrické napnutí nastává. Mysleme si 

 v ústředí nekonečně tenkou vrstvu mezi dvěma hladinami, pošinutí 

 půjde skrz jednu hladinu ve směru kladném, skrz druhou ve směru 

 záporném, vrstva bude tudíž na jedné straně kladně, na druhé zá- 

 porně elektrická; totéž platí o všech po sobě jdoucích vrstvách, 



-«mr+m+m- 



