473 



pohyb. *) Kdyby se podařilo objeviti něco podobného v anisotropi- 

 ckých ústředích elektrickým silám podrobených, byla by tím správ- 

 nost rovnic (22) cestou pokusnou ne-li dokázána, alespoň pravdě- 

 podobnou učiněna. 



V ústředí isotropickém jsou silokřivky, t. j. křivky, jichž 

 tečny značí směr výsledné elektrické síly, a čáry indukce (lineš 

 of induction), t. j. křivky, jichž tečny určují směr výsledného elek- 

 trického pošinutí, identické a také se obou výrazů bez rozdílu pro 

 tytéž křivky užívá. Podobně jsou identické hladiny co plochy 

 kolmé na silokřivkách a ony plochy, jež jsou kolmé na čarách in- 

 dukce a jež bychom mohli zváti plochami indukce. V ústředích 

 anisotropických jsou oba druhy křivek a oba druhy ploch od sebe 

 rozdílné. 



Předpokládáme-li, že jsou rovnice (22) správné, obdržíme za- 

 jímavý výsledek, že jest výsledné napnutí kolmé ne na hladiny, 

 nýbrž na plochy indukce, naproti tomu druhé výsledné napnutí 

 (záporné, tudíž vlastně tlak) kolmé ne na plochy proložené 

 čarami indukce, nýbrž na plochy proložené silokřivkami. 



Úmysl, jenž mne vedl při sepsání této úvahy, jest, jak doufám, 

 patrný. Maxwell náleží k těm fysikům, kteří nejvíce o to se při- 

 činili, aby ve fysice proniknul směr positivní, t. j. směr prostě 

 vědecký, jenž nechce učiniti vědu ničím jiným, nežli právě výrazem 

 našeho skutečného vědění, nikoli našich domněnek. Theorie jeho 

 (t. j. theorie Faradayova, rozšířená a zaokrouhlená upotřebením ma- 

 thematiky) jest rozhodným pokrokem v tomto směru; on sám pak 

 všude se snaží naznačiti, kde začíná a kde přestává pouhá hypo- 

 thesa. Ze v některých takových případech jeho způsob, vyjadřovati 

 se, nebyl vždy dosti opatrný, nemůže mu býti na újmu. Takové ne- 

 dopatření lze u Maxwella vždy spíše jen za nedopatření v slohu po- 

 važovati. Jeho horliví a méně opatrní stoupenci mohou však upadati — 

 a z jistých zjevů literárních soudíme, že skutečně upadají — v ne- 

 dopatření vážnější: ve své horlivosti, s kterou potírají starou hypo- 

 thesu elektrických fluid, ubíhají v opačný extrem a prohlašují hypo- 

 thesu elektrického pošinutí neb napnutí za pravý výraz skutečnosti, 

 ne však za pouhý obraz její. Aby význam Maxwellovy theorie v pravé 

 světlo byl postaven, k tomu tuším přispěje též částečně úvaha tato, 

 namířená proti naznačenému právě extrému. 



*) V. Maxwell, Treatise, IV. Part. XXI. Chapter (Magnetic Action ou Light); 

 zejména č. 821. 



