87 



slouženo, než Šafařík utrpěl tím značné ujmy na svém pravém ko- 

 nání, pročež a nevydal druhého dílu „Starožitností" nikdy. Poměry 

 a pomůcky literatury české byly tehdáž ještě přeskrovné, neb mohlo 

 se za arch úzkého tisku „Starožitností" muži, jako byl Šafařík, jen 

 10 zl. k. m. platiti. 



V tomže roce 1837 stal se S. též provisorným censorem a to 

 hlavně jen belle tris ti ckých a smíšených budiž to českých 

 budiž německých spisků a spisů, co mu sice vynášelo asi 300 neb 

 400 zl. ročně, ale zároveň odbíralo přemnoho času. Hodina a přá- 

 telé jeho usnadňovali mu ovšem co možná těžké toto a nemilé mu 

 břímě. R. 1838 složil i Palacký redakcí časopisu musejního, aby 

 ji Šafařík mohl převzíti, již podržel a řídil až do r. 1842. Hned od 

 prvního léta redaktorství namáhal se Š., aby jednotu literátů 

 k vykonávání soustavné a dňsedné kritiky slovanských spisů 

 v Praze zřídil, co se mu i podařilo (Musejn. 1838. str. 252.), jak 

 Rozbor staročeské literatury od r. 1840-1845 a literaturní články 

 musejní dokazují. 



Roku 1841 byv povolán za professora slavistiky do Berlína 

 odejel tam sice, než nelíbilo se mu v Berlíně nikterak. Ohlásil tedy, 

 jak tomu někteří chtí, na radu ba i podporou svých přátel Pražských 

 povolání své, zároveň však i nechuť svou k Berlínu tehdejšímu mi- 

 nistrovi hraběti Františkovi Kolovratskému s prosbou, by mu mož- 

 ným udělal, pobýti v Praze. A v skutku byl juž dne 22. května 

 r. 1841 vystaven Nejvyšší kabinetní dopis, jenž Šafaříka ustanovil 

 za mimořádného kustoda v knihovně Klementinské s ročním platem 

 800 zl. k. m., neodjímaje jemu censům i s remunerací. Byloť laskavě 

 i připomenuto, že, jak mile řádné kustoství v knihovně bude uprázd- 

 něno, co skutečný kustos vstoupí v službu císařskou; na ten čas 

 však že není veskrz vázán na úřední hodiny v knihovně. Sláva, jež 

 následovala rychlým krokem vydání „Starožitností," jevila se i tím, 

 že vyvolen byl za úda množství učených spolků, jako v Praze 

 (1838), v Oděse (1839), v Petersburgu, odkud mu i velká zlatá 

 medalie byla zaslána, v Berlíně, v Moskvě (1840), v Mnichově 

 (1843) atd. 



III. doba živobytí Šafaříkova co úřadníh knihovny císařské. 1841 



až 1848. 

 Dne 25. června r. 1841 představoval Šafaříka chorý juž poně- 

 kud bibliothekář Spirk veškerému personálu bibliotečnímu. Před- 

 stavil ho předně stařičkému juž kustodovi Karlovi Fischeru, jenž 



