21 



letí, bera je co sedmý nejstarší pomník staré literatury české. Co 

 do rukopisu samého praví Palacký teprva v Dějinách národu českého 

 roku 1852 (I. 2. str. 288 289 — a ve vydání druhém r. 1862. str. 

 290) takto: „Dovídáme se ze spisův souvěkých (století 12.) také o 

 temnější stránce v povaze ducha národního, o kteréž ovšem nesluší 

 se zamlčeti. V homiliech pod králem Vladislavem I. od Čecha pro 

 Čechy, ačkoli latin ě, psaných nacházíme zvláště častá a horlivá na- 

 pomínání, aby krajané naši přestali vážiti sobě hřebí a čárův neboli 

 kouzel, aby nevěřili vlchevcům a hádačům, ale všecku naději svou 

 aby skládali jediné v pána boh i. Viděti z toho, jakož i z jiných pra- 

 menův patrno se činí, že pověry té doby provozovaly ještě moc ve- 

 likou v obecném životě národu našeho." „Viz rukopis ze 12. století 

 v bibliothece c. k. university Pražské pod signaturou III. F. b. Jest 

 to týž rukopis, v kterémž rukou XIII. století také některé glossy 

 připsány jsou. V německém vydání dějin českých Palackého (II. B. 

 S. 50) darmo bys hledal tohoto místa či poznamenání. Jelikož Vla- 

 dislav I. r. 1174 zemřel, tož pravil Palacký pravdu, že rukopis náš 

 v dobu královu zasahuje, ačkoli době té odporuje aspoň větší svou 

 částí horailií tím, že v nich řeč jde jen o „princeps terrae:" že 

 by byl však rukopis celý od Čecha pro Čechy psán, toho nenašli 

 jsme v rukopise nižádné stopy, sběratel jeho nejeví t. nikde jakousi 

 náklonnost k obyvatelům země; maje jediný smysl a taktéž i slova 

 pro nebeskou vlasť. 



Po Palackém zmocnila se našeho rukopisu do zevrubná litera- 

 tura německá, hodlajíc dokázati, že v něm se jeví stopa působení 

 německého křesťanství na pokřestěni Čech. 



V první řadě stojí tu prof. Höfler, jenž juž v r. 1861 ve 

 Wiener Sitzungsberichte (37. svazek IV. sešit, str. 290—297) dosti 

 zevrubně popsal náš rukopis, maje jej ovšem mylně za původní spis. 

 O glossách v něm obsažených praví Höfler takto: Uiber die bisher 

 noch nicht untersuchten böhmischen Interlinearversionen steht 

 mir kein Urtheil zu. Ihrer Natur nach gehören sie einer Culturperiode 

 des böhm. Volkes an, welche derjenigen des deutschen entspricht, 

 als dasselbe gelehrt wurde, das Vater unser, den Glauben & in der 

 Muttersprache (barbarice) aufzusagen. — — Die Glossen dürften 

 dem XI/XII Jh. angehören." Dobře má Höfler, že jsou to částečné 

 překlady meziřádkové, a netoliko pouhé glossy, nedobře však, že je 

 klade téměř do XI. st. Höfler přecenil vůbec, upiat v původnost spisu, 

 i stáří i cenu rukopisu našeho. Jak nížeji na bílední vystoupí, není 

 spis sepsán biskupem Jaromírem či Gebhardeui t j. mezi lety 



