23 



a n u s" držeti v symbolu t. j. ve Věřím v pána boha. Bonifacius, 

 známý to apoštol Němců, stal se r. 732 arcibiskupem a primasem 

 německým, usadil se co arcibiskup r. 745 v Mohuči a utrpěl mučedl- 

 Dickou smrt od samých Němců r. 755 : v době tedy, kde se v Čechách 

 o křesťanství ještě málo co vědělo. List pak 210 přináší rozkaz 

 nějakého římsko-německého císaře (Audite fratres carissimi, quo- 

 modo imperator nobis mandauit, vobis nuntiare de vera christi- 

 anitate. Sermo), jenž však ničehož obzvláště německého neobsahuje, 

 nýbrž jen opět všeobecné pravdy a pravidla křesťanství v symbolům 

 apostolicum vykládá. Nejeví j už tito spisové patrně sbírku starých 

 ustanovení církevních v Čechách? — Čechy, než jim dáno biskup- 

 ství Pražské r. 973, čítaly se aspoň částečně k dicecési É e z e n- 

 s k é, pak ale k arcibiskupství Mohučskému, jich biskupové byli 

 z větší části Němci, jakého tedy divu, že se i z kněh vzorných ně- 

 mecko-latinských částky některé dostaly do Čech! Totéž dokládá a 

 vysvětluje zjev, že se v rukopise našem nachází kázání na den pa- 

 tronů německých, k. př. sv. E m e r a m a a M a r t i n a, ba když se 

 sv. Emeramus zároveň i pat r onus noster nazývá, nejde předce. 

 z toho, že to bylo řečeno hubou a myslí českou. Ostatně byl sy 

 Emeramus, ačkoli nebyl patron český, juž za času sv. Václava v Če- 

 chách ctěn, jak toho neomylně legenda tak zvána Petrohradská do- 

 kládá (Slav. Bibliothek. Wien. 1858 IL 270), a to za tou příčinou, 

 že sv. Václav, ač byl vyučen v křesťanství slovanském, později 

 se přidržíval křesťanství římsko-německého, v němž ovšem sv. Eme- 

 ramus byl proslul. — Než slyšmež juž, co o spisu Hoflerově sama 

 úvaha německá, vyšlá v katholische Literaturzeitung ve Vídni (1862 

 č. 33) byla soudila. Dokládáť za prvé, že tehdaž stav pohan- 

 stva v Čechách, na Moravě a v Německu se valně od sebe nelišil, 

 že tudíž, co v rukopise proti pohanstvu se udává, se nevztahuje, jak 

 Höfler mínil, pouze na Čechy. A v skutku nenachází se v celé 

 sbírce toho nejmenšího, co by z pohanstva patřilo výhradně Čechám 

 neb Moravě: nacházíme jen boj proti pohanství v různých dobách a 

 na různých místech v Europě a snad i jinde, jak tomu ku př. chtí 

 juž řeči sv. Augustina, panujícímu. Za druhé, že se jen homilie 

 či kázání, nikoli však ostatní spisy přičítati mohou jednomu bi- 

 skupu českému, jelikož suffraganu českému ani na vůli a mo- 

 cnosti nebylo, ustanovovati, co slušelo jen arcibiskupovi Mohučskému, 

 pročež všeho ostatního původ hledati se má a musí ve sbírce biskupa 

 Burkhard a, kterážto v 11. a 12. století za kanón či pravidlo 

 grkvc Mohučské uznána bývala. Ačkoliv úvaha tato sama juž se 



