24 



přiznává k tvrdění našemu, že rukopis není celek jeden a dokončen, 

 předce ještě i v tvrdění tom nacházíme ne jeden nedostatek. Co se 

 t. týká homilií, nejsou i tyto jednoho rázu a jednoho "původu, jak 

 juž řeč sv. Bonifacia a rozkaz německého císaře byly dokázaly. Že 

 však velmi málo bylo převzato ze sbírky Burkhardovy, toho doložil 

 nevyvratně prof. Schulte (str. IX. X.), ukazuje, z čeho ze všeho 

 je sbírka tato sestavena. Za třetí tvrdí úvaha Vídenská, že sotva 

 Jaromír či Gebhardus, jak tomu chtěl Höfler, byl původcem i těch 

 kázání, poněvadž světštěji žil, než mu vůbec církevně slušelo a že 

 tudíž v skutku jen proti sobě by byl kázal; na pochvalu, kterou 

 poctil Kosmas Gebharda, že nesluší ohledu bráti, jelikož se to s pra- 

 vdou, jinak ztvrzenou, nikterak nesrovnává. Toto domnění uznáváme 

 ovšem, částečně aspoň, i za naše. 



Téhož r. 1862 vydal pr. Höfler pomocí učené společnosti 

 české opět spis jiný, rukopisu našeho se týkající, pod titulem: Die 

 Prager Concilien in der vorhusitischen Periode. Dal tam pod jménem: 

 Canon poenitentialis částku našeho rukopisu otisknouti, která 

 částka však opět v sobě zahrnuje některé doby, jinam patřící, k. př. 

 na str. XIV., jak mají býti oltáře připraveny, jak kostelové upraveni, 

 jak se má míti kněžstvo k obci, kdy se má křtíti a p., co vše u nás 

 v rukopise je nadepsáno: de sacerdotibus (list 42 — 45.); pak, 

 kdy nemá kněžstvo mši sv. čísti, co u nás opět zahrnuto je pod 

 titulem : Sermo ad populum (list 225). To jsou všechno části 

 nesouvislé mezi sebou, a pro sebe stojící, jež si i místy odporují. 

 Výše k. př. udali jsme z poenitentiáře, které knihy má míti kněžstvo 

 vždy pohotově (list 241), bylo jich o srn; v stati však: de sacerdotibus 

 čteme na listu 43. r. „Misále, plenarium, leccionarium et an- 

 tiphonarium unus quisque habeat," tudíž jen čtvero kněh, co 

 důkazem, že jednotlivé částky našeho rukopisu nejsou z téže doby 

 a z téhože místa, než že jsou, jak dotčeno, pouhá Chrestomathie. 



I tyto Höflerovy „Prager Concilien" došly úvahy a uznání ve 

 Wiener kathol. Kirchenzeitung (r. 1862 č. 37. str. 300) a jak se zdá 

 od jiného posuzovatele. Avšak i týž opakuje, že canon poenitentialis 

 ani nemůže býti český a že v skutku celý canon ten je opis Burk- 

 hard] Wormacensis episcopi decretorum libri XX., jen že nesprávně 

 velmi přepsaný a sem tam rozmnožený, proti čemuž však prof. 

 Schulte jistým směrem a právem byl bojoval, jak jsme se toho 

 výše byli dotkli (1. c). Neboť v skutku je to velmi povrchně řečeno, 

 že je to neb ono vzato z Burkharda (jenž i Bouchard, Brocardus 

 někdy sluje), poněvadž on sám ve své sbírce, zhotovené před r. 1026i 



