31 



prázdná mezi řečmi a ostatními staťmi je ponechána. Abychom 

 hned tu své domnění projevili, jak mohlo povstati tré či čtvero těchto 

 sbírek řečí, tož tvrdíme, že v nějaké původní době každá sbírka 

 pro sebe rukopisně stála, k níž na pozůstalém prázdném per- 

 gamene později připsáno bylo, co se důležitým zdálo, ku př. k p r v n í 

 sbírce Jonáš, k třetí sbírce pojednání různá církevní, poněkud jen 

 formu kázání majících a třeba i nemajících, jako je povídka o zkáze 

 v Jeruzalémě, když nesvětili neděli (list 229. v), jež je co le- 

 genda přidána k třetí sbírce. Stályť ty sbírky tak neodvisle pro 

 sebe, jako v nynějším rukopise neodvisle stojí, co ještě následuje. 

 Nějaký opat pak dal všechny tři sbírky kázání i s tím co připsáno 

 bylo nekazatelského v jeden rukopis slíti, čím možná se stalo, že 

 tolik a dlouhých kázání dvojnásobně bylo přepsáno od nedba- 

 lých mnichův, a že, co původně byla trojice nesouvislých mezi 

 sebou sbírek kazatelských, spisovatelům se posud zdálo býti jen 

 jedním homiliařem a to původným! Úsudky tudíž, jež se 

 zakládaly na domnělé jednotě vnitřní rukopisu našeho, pozbyly 

 tím samým podstatné části své věrohodnosti. 



f) Tři listy, jež nyní, jinou rukou psané, pro sebe následují, 

 (list 230. 239. 240.) chovají v sobě a) řeč bez titule, jež varuje před 

 pokrytci b) in capite ieiunii omnibus christianis. Obě tyto řeči byly 

 připsány a přidány hotové juž celé sbírce v nově přepsané, jako se 

 to dělo prvé s původními a neodvislými od sebe sbírkami. Tato dvě 

 kázání nemají též nižádných červených nápisů neb initialek více. 



g) Opět pro sebe stojí na konci celého svazku kanón poeni- 

 tentialis, o němž výše juž řeč šla a to na listech 231. — 238, 241. 

 242. První list ušpiněností svou na jevo ještě dává i nyní, že někdy, 

 než vazba poslední byla vykonána, stál pro sebe. Otiskl jej i Höfler 

 v Prager Concilieu (str. VII.) i Hecht v homiliáři (str. 81.); Schulte 

 však jako i Hecht dobře poznamenali, že v něm nevšecko patří 

 k penitentiáři, ba že to není penitentiář, jenž by byl obzvláště český. 

 Je to opět sbírka starších ustanovení církevních, jež opisovatel neb 

 rubrikator nějaký později, a to maně, na šestero částí červenými čí- 

 slicemi byl roztřídil nepozorovav ani, že není penitentiář v celku 

 přepsán, co ušlo i pozdějším spisovatelům. Že v skutku penitentiář 

 je necelý, vysvítá ze slov jeho: feriaudi vero per annum isti sunt 

 dies, ut supra orsi sumus — üicut in superiore cap i tul o com- 

 prehensum est (list 241. v.). Kapitola tato však nikdež napsána není. 

 Větší část ustanovení vzata jest z růzuých poenitentiářů starších, menší 

 pak z penitentialu sv. Bonifáce. Není zapírati, že sestavením tím 



