32 



obzvláštním canon tento důležitějším je, nežli jsou všechny tri sbírky 

 homilií. I do podrobná chová zajímavých jednotlivostí dost a dost, 

 ač je obsahem velmi hrubý, zajímá t. ku př. že se křtilo potápě- 

 ním po tři dny (triduana mersio) (list 241.) a to v sobotu před 

 velikonocemi a před letnicemi; že i lidu se poskytovalo chleba a 

 vína, ač dostačovalo, byl-li chleb jen namočen ve víně (list 234), 

 jak se to děje posud v pravoslavné církvi; ženich a nevěsta z dvou 

 panství nesmějí bez dovolení svých pánů v manželství vstoupiti (list 

 243. v.), co je důkazem, že homiliář původně sestaven v zemích, kde 

 tuhé, feudální poddanství panovalo, čeho v Čechách původně nebylo. 

 Jak hrubých mravů je penitentiářem zakázáno vysvítá k. př. z následu- 

 jících ustanovení : si sanctimonialis cum alia sanctimoniali per aliquod 

 machinamentum fornicata fuerit — illa, quae semen viri sui cibo 

 miscet (list 231. v.) — qui sangvinem vel semen biberit (list 236. v.) — 

 animalia coitu hominum polluta, occidantur (list 237. v.)! — 

 Ustanovení tohoto tak zvaného penitentiáře jsou vůbec veskrz taková, 

 jako jsou juž dána v článku: de sacerdotibus (list 42. v. — 45. v.), 

 jenž jest přidán první sbírce kázání, tak jako penitentiář sám 

 třetí sbírce, na důkaz opět všeho toho výše o původu nahodilém, 

 rukopisu našeho tvrděného. V tomto zákoně: de sacerdotibus na- 

 jdeme t. též nejrůznější ustanovení netoliko kněžstva se týkající, 

 ku př. že se nevěsta nemá dle pohanského spůsobu unášeti (list 

 45. v.). 



h) Není zajisté juž nutno, dokazovati obzvláště v nově, že ru- 

 kopis náš neobsahuje homiliář j e d n í m, jen biskupem českým 

 sestavený neb snesený, když jsme jej to směsici nahodile povstalou 

 seznali. Než i obsah vnitřní dosvědčuje toho, poněvadž ustanovení 

 jeho církevná se netoliko nesjednávají mezi sebou, než na mnoze 

 v tuhém odporu proti sobě stojí 



1. Řeči samé obracejí se předně na nejrůznější osobnosti ti- 

 tulem svým. Nejobyčejnější oslovení je: fratres, fratres raei, fratres 

 carissimi neb dilectissimi, ba někdy, jako ku př. na listu 4. v. vý- 

 slovně se dí : „Oportet nos pastores et episcopos vobis fr. car. quasi 

 dilectissimis ovibus et fratribus verbum dei cotidie praedicare," než 

 jsouť i řeči, kde se dí: fratres mei et domini mei (list 29. 30. v.) 

 nebo (fratres mei) et sorores meae (list 130.), aniž by to byla 

 řeč „ad populum." Řeči „ad populum" mají obyčejně téhože 

 oslovení, jako ku př. na listu 119. „fratres mei karissimi et meae 

 sorores," na listu 151. „fratres mei et sorores dilectissimi," někdy 

 však nemají nižádného oslovení; jako ku př. na listu 225., jenž takto 



