86 



buď černě psána a uvnitř červeně malována, aneb toliko červeně 

 neb modře psána. Hlavy a nadpisy knih a kapitol jsou veskrz psány 

 červeně, jakož i obé uvedené přípisky. Ostatní písmo textu je 

 černé, trochu přibledlé, do rezavá. Číslice jsou dílem vypsány dílem 

 naznačeny obyčejnými čísmeny (písmeny) hlaholskými, jen že někdy 

 pořádek složených čísmen je převrácen. Zvláštní je kromě dvamez- 

 cietma (22) ještě neobyčejnější bez'ed'ne dvacátá (bez jedné 

 dvacátá, 1 9) t. kapitola. 



2. Nejzajímavější, protože nejzvlášťnější je pravopis té bible 

 česko hlaholské, t. spůsob, jak čeští „bratři klášterští a nikoli písaři 

 charvatští" užili písma hlaholského pro jazyk český r. 1416. 



Na přední straně prvního listu nahoře je (ovšem pozdější rukou) 

 napsána azbuka chorvatsko-hlaholská, která se však s pravopisem naší 

 bible na mnoze neshoduje. Tak stojí v azbuce : & (zelo, dz), jehož 

 se v celé knize kromě čísmene (6) ani jednou neužívá, ale vynechá- 

 no tam &, (zemlja, z), které zas v knize ovšem ustavičně přichází; 

 dále tam stojí i neužívané ot; vedle jednoduchého b (r) tam není 

 též složky b& (rz=ř), jež v té bibli veskrz přichází. V azbuce posta- 

 veno sice a (ě), ale v textu místo něho stojí obyčejně sa (ie) neb i 

 «+ (ja). Konečně v té azbuce neuvedeno cyrilské r (g, h), jež v té 

 bibli téměř veskrz přichází pro český zvuk Ä, kdežto hlaholské 3b (g) 

 slouží pro zvuk g. Užívání cyrilského r za h v hlaholském písmé je 

 tuším nejpodivnější, ale zdá se, že to bylo v Cechách tehdáž obyčejné, 

 neb i v hlaholské azbuce při „Biblia sacra manu scripta . . . per 

 Andreám Figuli ... de Rokicano, plebanum in Zerczicz ... in Ca- 

 stro Cost Anno domini 1433 (1444)" (v cis. bibl. Pražské pod XI. A 

 14. 1. 242) po hlaholském % („glagola") přichází cyrilské r („hlahol"), 

 tedy tak, jak jich užito v bibli česko-hlaholské. Konečně se v naší 

 bibli užívá též jeru chorv.-hlaholského, tedy toliko jednoho, a sice 

 buď cele (I), neb zpoly ('), aneb, což je nejobyčejnější, toliko pajerku 

 ('), a to v celku dosti pravidelně. Zvláštní ale je též to, že jer (I) 

 stojí často místo a (+), jako : ouif» (ťk = tak), -pí 2i?» (u' svu z= na 

 svou), •Pib9rfí.39j , 3 (n'rodove = národové) a p. v. 



Ještě několik příkladů tohoto pravopisu: 

 «, (=g) málokdy stojí též místo li: kni^i (1. 1.), </odinu (1. 97), ovšem 



ale vždy ve slově /din (hospodin). 

 r (= h) veskrz stojí za h: kniAi, s~těAo, eAo, druAem, teMi . . 

 a (— e) přichází velmi zhusta též za je: est (jest), eho, eronima, enž, 

 edenasta, običee (200 1.), posměe se, v eskiui, z'evi (zjeví), 

 ee (jeje), ešto, ešte, navštevueš 



