68 



když se již máj přibližuje" — ačkoli o snu v této básni není 

 a u i stopy — přibral Hanka tuto báseň k domnělému snu májovému 

 ničehož toho nedbaje, že báseň prvá, nadepsaná pozdější rukou: 

 „veršové o milovníku" je veskrz pro sebe ukončena a to 

 v středověku obvyklými formami : „Kriste pane rač nám to dáti, zde 

 s naj lepším i rovnu býti," aniž dbaje na to, že po této básni násle- 

 dovala v íukopise barvená okrasa, co znak nové nějaké básně. Tak 

 udělal Hanka ze dvou rozdílných od sebe písní jednu delší či větší, 

 nevida neso uvislost, ba nesjednocenost jich mezi sebou. 



Totě pozoroval a vytknul již v r. 1848 V. Nebeský v musej- 

 níku str. 111 díl I. a r. 1866 v Naučném slovníku V. 49. Avšak 

 Nebeský šel o krok ještě dále. Pozorovalť totiž, že i jedna i druhá 

 báseň není původně česká, nýbrž p ř e k 1 a d pouhý, ač rozvláčené 

 porozšířený ze sbírky německých písní, která sbírka proslula pod 

 jménem jeptišky Kláry Hätzlerovy z Augsburgu. Museum české 

 chová vlastní prý rukou Hätzlerovy psaný rukopis takové sbírky ně- 

 meckých písní, podle něhož Dr. Karel Halt ans r. 1840 v Lipsku 

 uspořádal vydání tiskem (Sign. univ. biblioth. 37. H. 170. 8. Band) 

 pod titulem: Liederbuch der Klara Hätzlerin. Tam nachá- 

 zíme báseň jednu na str. 127 pod titulem: Von einem lieplichen 

 tramp ains gesellen, která báseň již v sobě tlachavá o snu je- 

 dnoho dobrodruha jedná, jenž pro líbeznost sna zamilovaného 

 mši byl prospal. O máji nejide tam však nižádná řeč. Máj 

 přidán tudíž jen, avšak zevně toliko v českém rozvláčném pře- 

 klade, jenž připojil též přemnoho necudností, které darmo bys 

 hledal v německém originálu, k. př. „a proto vždy svého hledím, 

 zda bych jí mohl kolena rozložiti a mezi nie se rychle vložiti" (str. 121) 

 ačkoli i německá báseň má svých nespůsobností dost a dost, jako 

 když „geselle" mluví: „dass mich ewer werder leib nackent solt 

 berüren" — a pak paní k tomu dodává: „so wennd dich ain weil 

 von mir, bis ich nach deiner gir abzieh das hembd" (S. 130. a.). 



Už z toho je viděti , že toto rozpustilé veršování, i jedno i 

 druhé, je sprosté beze vší genialnosti a spojeno s rýmováním velmi 

 hrubým a řemeslnickým, tak že hlavně pro urážlivé necudnosti po- 

 zbývá otázka otevřena, zdaž v skutku jeptiška by byla uspořádala 

 takovou smyslnou sbírku. Hätzlerova psala to prý pro nějakého 

 Jörgen či Jiří z Roggenburgu r. 1470 a 1471. Může býti, že 

 se to s Hätzlerovou taktéž má, jakto se to mělo s jeptiškou Hro- 

 svithou z Gandersheimu. I tu je pře nerozhodnuta ještě. 



Tak tě ta věc, i navzdor rozboru Nebeského v musejníku r. 1848, 



