104 



svět tento od světa onoho, na němž se v noci třpytily hvězdy 

 a někdy i měsíc svítil, ve dne však vycházelo jako z onoho 

 světa slunce a zapadávalo taktéž do něho. 



Vlastně je slovo „svět" tolik co slovo „den," neb svět zna- 

 mená původně tolik co světlo a den dle původní své formy mluv- 

 nické =: divan opět tolik co světlo, zjev, jasnost. Rozdíl jich je 

 tudíž jazykozpytně jen v tom založen, že svět je předmětně to, co 

 je den podmětně či subjektivně (dojmem). 



Nemá se tudíž svět a den tak k sobě jako st.slov. goďb (čas) 

 a godina: řecké gjqcc — čas a lat. hora, hodina: tudíž nikoli 

 jako pouhá všeobecnost k jednotlivosti, ač ovšem nyní dny části 

 pouhého času naznačujeme. Slovo časi> znamená původně tolik co 

 očekávání (st.-sl. ča-jati, čekati, čáka), jde tudíž pojmem svým 

 hlavně do budoucnosti, či je vlastně tolik co budoucnost. 



„Rok" je původně každá ustanovená doba, umluvená lhůta, 

 jako naše slovo od-roč-i-ti, pro-rok, ú-rok-y, ob-rok (pensum) 

 ještě dokazují, kořen slova je řk-u, st. slov. rek-a, mluvím. Rok je 

 tudíž jen pozdější spůsob pojmenování léta, starší výrazy jsou godi 

 a godina, ač i u nich je kořen bezpochyby gad-ati, mluviti, hádati, 

 rok-ovati. 



Vlastně rozpadával starým Slovanům celý rok jen ve dvě při- 

 rozené doby: v léto, či čas vláhy a tepla — a v zimu, čas to 

 sněhu a ledu. „Léto" souvisí s litevským slovem lyt-us, dešt, a 

 káže na kořen lí-ti, u-lev-iti; „zima" ale či původně him-a je in- 

 doeuropsky tolik co sníh, led, chladno. I slovo te plo káže, jako 

 „léto" na topiti, tápe ti, tudíž na vláhu: pročež je dvojice: zima 

 a teplo rovna dvojici zimy a léta. 



I. Zima. 



V mysli Slovanů starých předcházela však zima léto či teplo, 

 ne snad co příčina léta, nýbrž co doba prvnější, předcházející. Do- 

 kládají toho báje nesčíslné, v nichž vždy pannu zavřenou z vazby 

 v křistalovém paláci osvoboditi třeba, aby blahobyt a veselost se 

 opět vrátila na svět. Na cestě k této panně nacházíme města čer- 

 ným suknem potažená, t. j. temnými oblaky či ob vlaky, než při- 

 jdeme k paláci křišťálovému či ledovému. 



Počínali tudíž Slované i rok či goďb svůj zimou, jako počí- 

 nali jednotlivé částky roku nocí. Hody počínají i podnes u nás 



