106 



V Uhřích a v Sedmihradsku jmenují máry podnes koňem sv. 

 Michala. Na podzimí zalezávají též hadové do skrýší svých, hadové, 

 co jsou symboly blesků letních, aby ve vrších pospali až k jaře, jako 

 dle pohanských bájí bohové letní se stěhovali do vrchů, rozumějž za 

 oblohu nebeskou, v ráj, aby tam odpočínali, až bude zase čas. Na 

 podzimí přikovává se též čert, t. j. původně letní pohanský 

 bůh, co je opět jiný jen obraz, než onen je, že bohové ve vrchu spí, 

 t. j. na čas nečinní jsouce, ničím se nejeví. 



Báje pak hovorně povídají, jak pochodem zimy k létu tomu 

 čertu obruč jedna po druhé praská, t. j. jak bůh se zponenáhle 

 osvobozuje. Jiný obraz téže myšlenky jsou podzimní vlákna, Báby 

 vlákna či Babí léto zvaná, jimiž se zbytky úrod pozemních na 

 polích jako šitím přetahují, t, j. vážou, neboť české děti vzpomínají 

 již na sv. Václava (28. září) „chudého krále a chudé králky 1 ' 

 v písních a v hrách svých. A na sv. Havla (IG. října) stínají téměř 

 všude ještě kohouty, t. j. opět blesky co znamení zanikání působ- 

 nosti léta. Sv. Václav neb sv. Michal a sv. Havel jsou tudíž jen 

 křesťanstvím proměněné hody podzimní, počátek jich je sv. Mi- 

 chal a konec sv. Havel, pročež i podnes zachovali platnost svou co 

 lhůty či terminy i letních trhů, t. j. pospolitého shromáždění se 

 i počínání nové roční doby. Počátek školního léta, ba i počátek 

 církevního roku adventem jsou ještě pozůstatky prastarodávného 

 zvyku, konec roku klásti na podzimí. 



1. Podzimí. 



Podzimí, jako každá roční doba má svých jednotlivých proměn 

 přírodních, mělo patrně opět svých podřízených částí nebo vý- 

 znamných dob, nám ovšem blíže v jednotlivostech, jich již nezná- 

 mých. Jedna však jich naznačená byla zjevem prvního sněhu, jako 

 na jaře naznačovala se zvláště první bouřka (blesk) a déšť (vláha). 

 První sníh dokonal jako síť k uvázání Babím letem přírodu, a upo- 

 mínal, dokončiti rychle zbytky žní, hlavně pak poslední žeň, žeň 

 totiž vinných hroznů. Sklízení ostatků z polí a se stromů, pak vinní 

 obžinky oddělovaly tudíž podzimí, ještě činné, od pravé pokojné 

 zimy, jako první sníh naznačoval již počátek pravé zimy, doby to 

 mizení vláhy a tuhnutí čilé přírody, počátek to přírodní smrti. Doba 

 tato sklízení úplného a vinobraní a doba prvního sněhu 

 byly přirozením svým, jako vůbec největší část svátků pohanských, 



