107 



svátky pohyblivé, než církev křesťanská ustálila je a určila svátkem 

 sv. Martina (11. listopadu), jenž přijíždí na bílém koníku, na 

 bruně a gallikánská církev počínala v skutku druhdy již sv. Marti- 

 nem advent či přijští. 



My jsme v křesťanských dobách byli uvykli, počítati jednotlivé 

 doby roku pomocí měsíců. 



Není sice pochybno, že i staří pozorovali pilně proměny luny 

 či měsíce, ba svěcení jich hodů nočních předpokládali noci světlé, 

 měsícem ozářené. V tom ohledu byl měsíc jistě i měřičem času 

 či polsky ksezič nebo kníže, knižný, t. j. vedoucí a vědoucí. Avšak 

 měsíců našich co vyměřených, a to až na hodinu, dob časových 

 neznala starodávnost slovanská, poznavši je teprva i s jmény jich 

 posud ne veskrz jasnými křesťanstvím, čím velké množství svátků 

 stálo se stálými, byvších druhdy svátky pohyblivými. Síť řim- 

 sko-měsíčná i se svými svátky stálými umístila se uprostřed a jako 

 uměle mezi svátky či doby pohyblivé pohanské a ovšem přirozené, 

 tak že nyní rok náš a doby jeho podobají se nejrůznějším vrstvám 

 geologickým, převratem země povstalým a pomíchaným. 



Slovanská nynější jména měsícův nejsou tudíž již snad 

 původně jména dob vyměřených, než jména toliko bud zjevů 

 přirozených, jako je k. př. listopad, padolist, listognoj, ne- 

 určitě dlouho trvajících a taktéž nikoli každý rok v tenže čas právě 

 se vracejících — bud jsou to jména prací lidských v jistém času 

 vykonaných, bud nástrojů k nim, tudíž zjevů pilnosti lidské 

 či zaměstnání lidského, na př. srpen, sečen, žneňc, paz- 

 děrník. 



Byloť takových jmen přirozeným spňsobem nesčíslné 

 množství, neboť nejnápadnější zjevy v přírodě i v živobytí 

 lidském byly všechny u jednotlivých kmenů naznačeny jednotlivým 

 jménem nějakým přirozeným. Z tohoto množství jmen 

 vybral si pak každý kmen Slovanský, když křesťanský kalendář 

 se svými 13. neb 12. vyměřenými měsíci k němu byl zavítal, 

 těch a tolik, jichž mu nejvíce podobalo se, aby mohl naznačiti jimi 

 i kalendářské doby i ony zjevy přírodní a životní. Dobu k. př. 

 kterou Čech, Malorus a Srb nazýval Srpnem, nazýval Lužičan 

 Žňeňcem nebo Žencem, mysle na žně — co nám je září, 

 sluje Rusínům babské léto (babině lito), ba i Poláci znají babie 

 lato co čas, i když nikoli co měsíc, kdežto u nás babí léto je 

 jméno věci samé. I nebylo by nám věru co diviti se, kdyby nějaký 

 měsíc slul jeseň, jako starolužicky je Nazimski a starokrajinsky 



