116 



Jako závěrek Vesny slavil se svátek, jehož pozůstatky vídáme na den 

 sv. Jiří 23. dubna, kterýžto svátek je pravý opak svátku sv. Mar- 

 tina, Ha via a Michala na podzim: a podnes ještě pravý termín, 

 t. j. začátek nového času, jako oni svátkové. Nastalo léto. — Sv. 

 Jiří je v křesťanstvu posvátnou osobou, který dle legendy osvobodil 

 pannu od draka, t. j. bájeslovně Děvu neb Vesnu ode zimních 

 mocností a to hlavně vydatnými blesky (střely) a hromobitím. 

 Na Moravě zpívají podnes, vynesše Mařenu, komus dala klíče (blesky, 

 již otvírají nebe), načež v jméně Mařeny odpovídají : dala jsem je, 

 dala, sv. Jiřímu, místo kteréhož v pohanstvě jmenován byl nějaký 

 bůh ku př. Trut neb Krak, jenž též zabil saň ljutú, t. j. potvoru 

 zimní, vše v záhubu vedoucí. Na den sv. Jiří vylézají též hadové 

 ze svých skrýší, co jsou obrazy blesků. 



Počátek pravého léta oslaven svat večerem májovým či 

 nocí Filippo-Jakubskou, nocí Valburgisskou, v níž se schá- 

 zeli čarodějníci a čarodějnice, t. j. původně bohy bleskové 

 a báby či oblakové bohyně, na horách, t. j. na obloze uebeské, 

 aby oblaka vláhy (mléka) plná (kozy) blesky prorejdivše a hromo- 

 bitím prorazivše zúrodnily, t. j. k vydatnému plodu, vlažních to 

 deštů, přinutily, co pozdější věk ovšem jen na smilnění vykládati si 

 dovedl, jež páchají čarodějnice s čerty a královna jich s arci ďá- 

 blem, kteréžto původně byly jen Děva bohyně s mladým Perunem 

 (Krakem), t. j. bleskonosná vláha nebeská s ohněm nebeským samým. 

 Na královou neděli (20. května) vidíme je opět co králku a krále 

 slaviti slavný průvod: jelikož nábožné obřady hlavně na tom spočí- 

 valy, nápodobiti osobním spůsobem to, co viděli pohané díti se 

 věcně v přírodě. Létem se ovšem proměnila Děva v Letnici Pe- 

 runovou, jež se slavívala v nejbujařejší letní době na konci nyněj- 

 šího května až do doby nejdelšího dne a nejkratší noci, t. j. dle 

 nynějšího počtu až do dne Vajánva nebo sv. Janské noci. 



Začátek těchto slavných hodů, u nás svátkem svatodušným 

 rozptýlených, byly Letnice, polsky svieta zielona, rusky Šemík, 

 rusinsky týden klečalný, jinde i Turice, Turčanky, neb rusa- 

 delné svátky zvané. Hlavní doby jich svěcení jsou májovky, vůbec 

 okrášlení stavení zevně i uvnitř zelením, obřady skrálemaskrál- 

 kou, vití věnců, pouštění jich po vodě, koupele v řekách atd. 

 Konec pak těch hodů je, jak řečeno již, slavný svatvečer Svato- 

 janskýs ohněmi svými světoznámými (23. června) a čaroděj- 

 nicemi jako zběsilé lítajícími na Lysagora, na Báby-hory, na Rad- 

 hošť a podobné vysoké vrchy, aby dokonaly, a to posledníkráte, své 



