117 



letné působení, vláhu t. spojovati s teplým vzduchem v bouřkách 

 ohnivých. Jak ohně, V aj an v o u Slováků řečené, druhdy musili pů- 

 sobiti na věroučnou mysl pohanskou, viděti ještě na Jezovitovi B al- 

 fo in o vi, jenž vida ohně na vrchu Sedlo (v Miscellaneách svých 

 I. 26) pravil, že myslil, že nebe a hvězdy na svět byly zpadly. 



Po sv. Jeně obracela se mysl Slovanů k polnostem, ku zralému 

 již obilí: nastávaly žně, Bába či Polednice chodila již smutně po po- 

 lích, a bohu větru Svato- Vítovi, jenž obyčejně po s trní šťa těch 

 vane, ponechávají se několik klasů státi, a to pro koně jeho. 



Ob zinky pak, neb dožinky dokonávají slavnostmi svými 

 dobu letní, při kterých se někde i kozel z výšin nějakých scha- 

 zuje, na důkaz, že plodící síla nebes pro ten rok již zahynula. 



Jména měsíců této poslední doby jsou následující ještě: Izok 

 jak jmenuje Vacerad v M. V. česky máj. To však není české, a 

 bezpochyby snad ani slovanské, jméno, ježto cizí nějakou řečí do 

 staro-slovanštiny se vloudilo, tam znamenajíc cikadu a zároveň 

 dobu, v kterém se ukazují kobylky, tudíž juni. Není jinak možná, 

 než aby se slovo to slovanskou druhdy liturgií do M. V. 

 bylo vedralo, jako i jiná jména tam, ku př. knižný, blahovolí. To 

 jediné jméno již dostačuje, víru v glossy M. V. doložiti. 



Malorusky, polsky a srbský lypec, lipiec, 1 i pan j je doba 

 květu lípového, bije tudíž na jihu na juni, na severu na juli. 



Červenec předcházel, jak praveno, až do IG. století téměř, 

 červen, a znamenal doby začátku sbírání červe e (coceus poloni- 

 cus) pro červenou svou barvu, dokud ho amerikanská coche- 

 nilla od sbírání neosvobodila. Čech hleděl při pojmenování více na 

 barvu, červeň, Polák více na červa samého, jelikož juli pojmenoval 

 červciem samým. Divné jméno je srpen, doba to hlavní činnosti 

 srpů, poněvadž měsíc nikoli od činnosti, než toliko od nepatrného 

 nástroje jméno obdržel: než kořen slova, nám neznámý, rozhodl by 

 snad o podivnosti. Na jihu v st. slov. totiž, znamená sr-Bpeni juli, 

 u nás na severu ale august. Od žní samých pojmenovali jen Horno- 

 Lužičané svůj august žeňc neb žňeňc. 



Hlavní tudíž svátky či doby roku byly vánoce a letnice a 

 v nich štědrý večer a svatojanský večer: slavnost tato byla 

 slavností novozrozeného slunce, ona ale slavností dospělosti 

 sluncové. Mívaly se tak k sobě tyto slavnosti, jako novoměsíc a 

 plnoluní. I tu i tam je tudíž dvojice pravidlem, dvojice zimy 



