byl miedzi zlemi v raclžie — ani stop svoich torem gréšnych ludži 

 kladzie. 



Co třináctý svůj spis uvádí Komenský všeobecně známá disticha 

 moralia Catona. Pro různá jich vydání bude zapotřebí, obzvláště 

 o nich psáti. Dotýkaje se jich připomíná Komenský i metrických 

 svých překladů, ovšem že jen částečných, Virgilia a O vidi a- 

 O těchto se posud málo vědělo a když se o nich zmínky stávalo, 

 domnívalo se, že jsou na věky ztraceny. Než není tomu tak. Dotčený 

 jnž Vác. Jan Rosa vydal totiž r. 1672 grammatiku lingnae bohemicae 

 (Sign. 45. F. 8 a G. X. 11.), jejížto čtvrtý díl jedná: „de prosodia 

 seu o dobro výslovnosti." Jako v slovníku svém Rosa použil mnoho 

 z Komenského Thesauru, taktéž používal v mluvnici té mnoho z něho 

 ku př. o kořenech. Na konci grammatiky připojil ještě k tomu a to 

 výslovně co přídavek prosodie své m o ral i a d i s t i ch a či m o u d r o- 

 pisy neb mra v opisy Catonovy, podlé Komenského, jakož i jiné 

 z jeho básní, mezi nimiž se též nacházejí dotčené právě výše překlady 

 z Ovidia a Virgilia. Pravíť o nich Rosa na str. 489: cum 

 autem illa carmina a me im mu ta ta et potiori ex parte a lit er 

 composita sint: ideo illa et etiam adhuc quaedam alia huic gram- 

 matiese mese admittenda judicavi. Judicet ea, quisquis potest. A tu 

 pak najdeš celou sbírku středověkých hříček klassických, mezi nimiž 

 i verše (hexametry) z Ovidia ku př. cane non magno, saepe tene- 

 tur aper: vepře časem udrží pes velikého malý (str. 507), 

 pak z první eklogy Virgilia (str. 512): Město, které Římem jmenují, 

 Tekovlasto! podobný | Já, měl jsem našemu blázen, pastýřové zvyklost 

 |Kamžto outlých plemeno jehiíátek honívati máme. — Urbem, quam 

 dicunt Romam, Meliboee, putavi,| Stultus ego huic nostrae shnilém 

 quo saepe solemusj Pastores ovium teneros depellere fetus. Jak 

 viděti, není škody, že mnoho takových příkladů se nezachovalo. I ze 

 žalmů najdeš několik výtahů v té krátké chrestomathii Rosy, kterýž 

 však slova: a me immutata ne veskrz přísně brával. Ze to ale 

 vše jsou v skutku práce Komenského, potvrzují právě dotčené žalmy, 

 ku př. žalm 11. na str. 514: „V svém bohu já doufám; mne vy proč 

 trápíte daremně." Tato facta jsou též důkazem, že ze spisův Ko- 

 menského více se zachovalo, než samému bylo vědomo. ,,Sed redeamus 

 ad realiora" pravíme s Komenským obracejíce se k 



Čtrnácté knize, jednající o spůsobě, jak by se měl ná- 

 vrat do vlasti díti. Jelikož naděje, navrátiti se do vlasti, zklamala 

 bratry, nevěnuje Komenský knize té mnoho píle. Pravíť jenom, že 

 měl spis titul: Haggeus redivivus, a že bylo „opus" toto „synodice 



