118 



cové po smrti teprva Mahometově na sbírky těch zvěstů byli po- 

 myslili a to v podobě písem svatých, z čehož různé redakcí Koránů 

 povstávaly až konečně postupem času pořádek jeden, a jeden text 

 co chvalitebný od chalifů arabských byl přijat s doložením přibá- 

 jeným, že Korán týž Mahometovi v nebi již byl sjednán a zjeven a 

 to hned z počátku, z něhož pak a podle něhož Mahomet pozdější své 

 zjevení a výklady lidem prý podával. Budovec netušil, že povstání 

 Islámu, t. j. spojení náboženství pohanského, židovského a křesťan- 

 ského již samo sebou v Arábii i bez Mahometa skutečným životem 

 bylo osnováno a Mahomctem jen přijato, vysloveno a rozšířeno, ba že 

 zjevení Mahometova sama byla nesena přirozeným spojením těchto 

 tré náboženství, tak že Mahometova nauka nikoliv původem sje- 

 dnocení toho trojího náboženství, než sám výsledek jich byl. Že 

 však toto spojení jen vnější sjednání náboženství těch býti mohlo, 

 rozumí se pro odpory jich vnitřní samo sebou. Budovec konečně ne- 

 tušil ani náramný ten rozdíl, jenž panoval mezi Moslemim, t. j. vy- 

 znavači Islámu, pokud to byli Arabové kmene semitského, a 

 mezi vyznavači, když se jimi stali suroví mongolští Turkové: 

 jemu je každý vyznavač jen „ho lom kern" a Mahomet největší ha- 

 nebník, jenž kdysi byl zrozen. Pohnula však Budovce k boji proti 

 Mahometovi hlavně obava, aby, jako vnější Turkův moc pořade 

 rostla, tak i moc Islámu se pořád nerozšiřovala dál a dál a nestala 

 se konečně osudnou křesťanství samému. Shledal, či domníval se 

 shledávati to nebezpečenství při pobytu svém v Konstantinopoli, jak 

 sám na stránkách 312—331 v oddělení: „o o dpa dli cích" vypravuje. 

 Viděl totiž, že v Konstantinopoli a v říši turecké takový pořádek 

 panuje jako v říších křesťanských a to hlavně proto, že větší 

 část hodnostářův tureckých i duchovních i světských byli r e n e g a ti 

 křesťanští a že jich pro volné a pohodlné živobytí mezi Turky co 

 den přibývalo. Pročež co přehorlivý bratr český a křesťanský 

 rytíř zanevřel nad míru proti Turkům a původ jich živobytí příjem- 

 ného, ba prostopášného vida v Al-koráně založený, počal ihned proti 

 němu bojovati, vyvrácením jeho, co se ovšem bohužel bez veškeré 

 střízlivé kritiky dělo. 



Mělté exemplář Koránu do latiny přeloženého již r. 1543, jenž 

 však r. 1550 podruhé byl vydán (Brunet: Manuel du libraire, 1862 

 III. tom. pag. 1308, 1309), kteréžto vydání bylo ze tré částí složeno: 

 první část obsahovala předmluvu a překlad, druhá část vy v rá- 

 čení Koránu a třetí část konečně původ a povstání Saracenův- 

 Je tudíž více než k víře podobno, že i náš český spis přemnoho 



