,,z-po-věd stojí místo iz-po-věd. Německé bei cht m. původního bi- 

 jicht je tolik co be-jahung, přiznání se, confessio. 



Kněz čítal obřadně a to veřejně registřík všeobecnějších hříchův 

 před obcí shromážděné a každý jednotlivec přiznával se k tomu neb ono- 

 mu hříchu, jak se zdá, netoliko uvnitř v mysli, než i zjevně, na příklad 

 bud nakloněním hlavy, nebo jak německé bi-jicht, be-jahung nazna- 

 čuje i mluvou. Takové registr íky hříchův, formulae confessionis, 

 b eicht formelu zvané, nebyly, jak se zdá, všudy co do hříchův je- 

 dnaký: soudě ze zachovaných nám fragmentů, lišily se místy i časy 

 jak dotčeno, co do vypočítání hříchů, dle způsobu, jak totiž kněz 

 (biskup z počátku) svou obec byl poznal. Od takových formulí 

 zp ovědných liší se valné tak zvaná specula confessionis, 

 beichtspiegel či zrcadlo, v nichž viděti, jak se má dobře zpovídati, 

 nebot tato zrcadla založena jsouce na soustavách středověkých o hří- 

 ších, povstala, jak se aspoň zdá. teprva v dobách tajných zpovědí, 

 aby hříšník, i nevzdělaný, jako na příkladě spatřil, jak má své svě- 

 domí zpytovati. 



Pravých formulí zpovědných nezachovalo se mnoho. Ně- 

 mecké sebral a vydal H. F. Massmann v Bibliothek der gesamm- 

 ten deutschen National-Literatur, VII. svaz 1839 (Sig 37. N. 170.). 

 Z nich viděti, že napřed lid se modlil „Věřím v p. boha" „Sine 

 fide impossibile est placere deo" - „nu sprechet nach mir" (knězi). 

 „Ich widersage mich dem tievel und allen seinen werchen (následují 

 hříchy). Pak „post confessionem" dokládá kněz, že má moc, rozhře- 

 šiti je, a praví: indulgentiam et remissionem omnium peccatorum 

 vestrorum — — per gratiam sancti spiritus tribuere dignetur vobis 

 pius et misericors dominus, amen." Načež to opakoval německy 

 „antlaz aller iwer sunden — ruch iv ze verlihen mit den gnaden des 

 heil, geistis unser herre der almahtige got an diesem lebene, amen." 



Toto dostačí poznati při zlomcích slovanských formulí i pochod 

 té ceremonie u Slovanů. Ze slovanských formulí jsou posud známé: 

 Slovutné zlomky korutánskou řečí psané, a to mezi r. 952 

 a 994, pod jménem zlomků Frisinských proslulé a známé. Ruko- 

 pis leží nyní mezi cimeliemi v Mnichově. Tiskem vyšly r. 1827 v Pe- 

 trohradě a r. 1836 ve Vídni (Glagol. Cloz. str. XXXV.). Počínají 

 takto: Napřed jde řeč (biskupa V) o hříšnosti lidské, která se končí 

 slovy: „Da potomu synci! božie raby přizvavše tere im (pak jim) 

 grěchy vaše počtěte i im izpovědni badčte grěchov vašich." Na to 

 odříkával se lid čerta praviv: „Jaz se zaglagola zlodějů i vsěm jego 

 dělom i vsěm jego iěpoťam. To že věruja. v bog vsemogaéi i v jega 





