15 



někdy také: Anticlaudianus Alani de Anti-Rufino, de 

 officio vir i bon i et perfecti. 



Ptáš-li se ale, proč se ta báseň Anticlaudianus anebo An- 

 t i ruf in us jmenuje, tutě učenci obsypou strašnou učeností, ba téměř 

 svrchovanou, jejíž konečný konec ale je, že se neví, proč se tak 

 jmenoval, poněvadž stává hojnost velká i Claudianů a Rufinů, a 

 se taktéž neví, kterého z nich Alanus „qui omne scibile sciviť 4 

 si byl vyvolil, a proč si jej byl vyvolil co protivníka svého. 



Jak pak se asi líbil Anticlaudianus Alani v středověku? I tu 

 máš rozličného mínění na vybrání. Jedni t. praví: „Libros hos qui 

 vel semel attente legere non pigeat, eorundem elegantiam mox per- 

 cipiat, animumque suum mire oblectavit," druzí ale naopak tvrdí, 

 že Anticlaudianus je naplněn temnostmi a sophistickými muky (so- 

 phisticis tormentis), tak že kniha je více práce sophisty a ne ducha- 

 plného člověka (ingeniosi hominis. Leyser 1. c. 1020., 1021). 



Alanus roztřídil spis svůj dle jedněch v devět knih, dle dru- 

 hých ale v 11 knih, co patrné činí, že i původní rukopisové se růz- 

 nili. Dotčený již Carolus de Visch se chlubí, žeť on to je první, 

 jenž pravého Anticlaudiana Alana podal učenému světu roku 

 1653. tiskem v Antverpách a to podlé rukopisů starých. I knihovna 

 university Pražské chová několik, ale ne starých rukopisů. Pocházejíť 

 t. všechny z věku patnáctého. Jeden rukopis (sig. 8. G. 14) začíná 

 takto neurčitě vypravovati: Magister quo n dam Alanus in multis 

 scientiis peritus quondam auctorem compilavit, quem Anticlaudianum 

 nominavit, in quo intendit describere, qualiter humana natura natu- 

 rata aliquem hominem ad perfectionem perducat etc Jinde (3. G. 13) 

 stojí: de perfectione perducat. Describit enim humanam náturám 

 tamque dominam. Rukopis prvý je necelý. 



Jiný rukopis papírový, sign. 3. G. 14. počíná ihned básní 

 samou: „Authoris mendico stylům, phalerasque poetae ne mea canitie 

 Clio dejecta senescat . . . Jestiť rukopis 100 listův 4° silný a končí 

 slovy: Explicit Prdyclaudianus sivé Anthiclaudianus de Anthiruffino. 

 Deo grates reddo. (Připsáno: Redde michi mi Deus, quod dudum 

 opto a te michi fieri)." 



Třetí rukopis sign. 4. G. 3. počíná jako předešlý předmluvou 

 básně samé, jen že místo „canitie" klade „segnitie" a končí slovy: 

 explicit anticlaudianus per manus psenycze amen, vel: sic explicit 

 alanus anticlaudianus vel antirufinus. 



Čtvrtý rukopis, sign. 3. G. 13. je pro nás nejdůležitější, je- 

 likož je dílem česky glossován, o čem se posud nevědělo 



