29 



obyčejně několik ovcí, ale jen tehdáž, když to, co zpívali, srovnává 

 se s pravdou." 



Rozdíl mezi těmito pěvci čerkeskými a pěvci ruskými, jakož 

 v Igoru a v Zádonštině před nás předstupují, jest ten, že pěvci čer- 

 keští měli povahu více soukromou, opěvujíce k objednání a z jisté 

 mzdy skutky hrdinské osob domácích po smrti jich; ale tito pěvcové 

 ruští oslavovali zpěvy svými znamenité příběhy a rekovné čiuy svých 

 knížat, a především panujících knížat Kyjovských a později Moskov- 

 ských, a to ještě za jich života. Bylí to spolek pěvců veřejných, 

 kteří znajíce vznešené povolání své a chtíce sobě v národě zachovati 

 vážnost, neskládali zpěvů svých než toliko po bedlivém uvážení, jest-li 

 věc oslavy takové důstojná. Dolíčujeť toho v Igoru počátek: „Neby- 

 lo-li by nám, bratří, slušné, abychom" atd., a v Zádonštině místo 

 podobné: „Lépeť nám, bratří, počít vypravovati písněmi" atd. Jakou 

 důležitost měly času svého zpěvy jich a jak mocně dojímaly nejen 

 Rusův, ale i nepřátel, jichž se týkaly, zvěstují v Zádonštině slova: 

 „obradujme zemi Ruskou, uvrhněme hoře na krajinu východní" (ta- 

 tarskou) atd. Však. i také Rusové rmoutili se pro potupu svou, když 

 „krásné panny Gótské" na břehu Siného moře zpěvem oslavovaly 

 „věk běsův", totiž vítězství Plavecké nad výpravou Igorovou. Velmi 

 k tomu se podobá, že pěvcové ruští měli jisté čestné místo při dvoře 

 knížecím a odtud také své opatření; neb jisté jest, že Bojan, slavný 

 hudec Kyjovský, ideál pěvců ruských, byl přítelem a rádcem knížete 

 Všeslava, syna Břetislavova (f 1101). Týž Bojan narodil se okolo 

 léta 1020, jakož z toho vychází, že rok 1068 připadal v sedmý jeho 

 věk (7 X 7). Pozdější pěvcové ruští nazývali jej „věštím" a poklá- 

 dali za vnuka Velesova, boha zpěvných pastýřův; sebe pak sami jme- 

 novali vnuky Bojanovými, chtíce tím naznačiti božský původ umění 

 básnického. Pěvec Igorův nazývá Bojana „slavíkem starého času" a 

 vypravuje o něm, že „když komu chtěl píseň složiti, tehdy rozbíhal 

 se myslí po lese, tak jako šerý vlk po zemi, jako sivý orel pod 

 oblaky;" že zpívaje píseň knížatům ruským, „věští prsty své vzkládal- 

 na živé struny, a ty pak samy knížatům rokotaly slávu." V Zádon- 

 štině pak nápodobně praví se, že „věští Bojan, vzkládaje své zlaté 

 prsty na živé struny, pěl slávu ruským knížatům, oslavuje jich písně- 

 mi a huselnými bujnými slovy." Která to knížata oslavoval, v tom 

 ty dva zpěvy poněkud od sebe se rozcházejí: zpěv o Igorovi jmenuje 

 jen Jaroslava, syna Vladimírova z Rognědy (f 1054), udatného Msti- 

 slava, téhož Jaroslava bratra vlastního (f 1036), a krásného Romana, 

 syna Svatoslavova, kníže Tmutorokanské (f 1079), samé současníky 



