32 



Philosophische Seclioii am 23. November 



Anwesend die Herren Mitglieder: Hanuš, Dastich, Čupr, 

 Beneš; und als Gast Herr Crha. 



Dr. H a n u š hielt seinen angekündigten Vortrag über den Te u- 

 fel in den böhmischen Sprichwörtern als einen Beitrag zur Philo- 

 sophie der Bösen. 



Der Vortrag lautete wie folgt : 



Jest-li že je filosofie založena na té Činnosti duševní, již 

 pro tříbe ní a vytříbení tušení a představování našeho jakož 

 konečně vytříbení pojmů svých a pohledů jmenujeme, tož je zásluhou 

 zajisté též vyjasnění a protříbení pojmu zla, prostonárodně čert a 

 ďábel jmenovaného. 



Nechceme tu však se dáti do protříbení filosofického neb ab- 

 straktního pojmu zla, než do konkrétního a historického ponětí a 

 pohledu na zlo, jak býval v ústech lidu, hlavně v příslovích če- 

 ^koslovanských. 



Starodávné výrazy, říkadla, pořekadla a přísloví cho- 

 vají totiž v podobě pojmů a vět sama v sobě pohledy národní 

 na zlo, odkud pochází a v čem pozůstává: ba, byla-li by spořádána 

 dle postupu časového, obsahovala by déjinstvo vzdělanosti lidu 

 a tudíž i dějiny a povstání zla. 



Znamenité je však to, že podmětnost lidského vědomí či 

 subjektivnost lidského představování, rovněž jak praktická její 

 část t. j. lidské sobectví či egoismus opačným způsobem si rodí 

 pojmy dobra a zla. 



Pohledy své ua přírodu a na člověčenstvo, co se týká dobra, 

 utvořuje si člověk hlavně dle vlastní příjemnosti neb nepří- 

 jemnosti: naopak ale to, co zove zlo, nepokládá obyčejně co tak" 

 též povstalé ze své vlastní obrazotvorností a ze své vlastní vůle 

 či působnosti, než naopak mívá zlo za povstalé z vnějších příčin 

 t. j. člověk nehledá zlo v sobě, než zevně sebe. 



Zima, mráz, tma, nemoc a vůbec vše, co je lidu nemilé a 

 škodlivé povstává tak dobře zákonitě a věcně z poměrů, jako po- 

 vstává to v přírodě, co je člověku milé a užitečné, k. p. teplo, vláha 

 a světlo: a přece sobectví lidské uzavíralo již v pradávných dobách, 

 že stává mocností zlých člověčenstvu obzvláště nepříznivých, 

 a to v hojnější míře a jakosti nežli si utvořilo pohledy na mocnosti 

 dobré. O an gel ich k. př. zmiňují se málokdy přísloví, tím hojněji 

 ale o čertu. Čím vším chudák čert je v živobytí pospolitém vinen! 



