45 



Výklad: Jak zima v bájesloví si na obloze nebeské vystavo- 

 vala mračnův hrad, v něm (či za ním) ukrývala veškeré skvělé 

 bohatství letní: taktéž stavělo i léto hrad svůj nebeský, modřen 

 jarní, která ovšem na jaře samém ještě pokryta je oblakami (stro- 

 my), jelikož nastoupiti musí teprva rázný boj oblaků jarních s mračny 

 a chmurami zimnými. Jarní vzduch či teplý vítr vál tudíž na mra- 

 čna zimní, odtrhoval pomocí blesků a hromů, ba i hromobití, strom 

 jeden mračen těch po druhém, až se počala ukazovati modřen či 

 tvrdost nebeská, letní ráj. Na té stavěli si ti jarní bohové právě 

 svůj letní hrad, hrad jarních mračen pohyblivých, vystupu- 

 jících, plny jsouce již bleskův a hromův, ba i vláhy jarní: kdežto 

 chmury zimní byly stály, nepohyblivý, neodstupny, zamrzly, 

 sněhovity. — Upozorňujeme tu na duševní vlastnost a mocnost 

 tesaře, jenž co vzduch jarní vnitřně rozkazuje, nikoli co hrom a 

 bouřka jen násilně vládne. Je tu tesař veskrz podoben Hermovi 

 v nejstarším bájesloví řeckém, nebo Merkur o vi v bájesloví 

 etrursko-římském. 



Báje pokračuje pak dále a to slovy: 



„Na místě vymýtěného lesa, jenž byl již prázden stromoví, ho- 

 dlali si nyní zříditi orné pole, Tesař srobil si tedy náramný pluh, 

 připráni k němu ob a dva a počal orati, nevšímaje si vývratků les- 

 ních a kořeno, ba ani kamení. Srobil si pak též nesmírně veliká 

 vláčidla (brány) a vláčil opět s obouma. Tak to přišlo, že za několik 

 jen dnů celé to místo proměněno bylo v jemný prach. Pro toto 

 spracované pole musil pak Čert opatřiti semena nejrozmanitějších 

 zelenin, jež šili a zasázeli: nejvíce ale bylo tam semen mrkví." 



Výklad: Jarní orání a vláčení připravuje zimou zmrzlou půdu 

 k úrodnosti a čím více půda je v prach na poli obrácena, tím úrod- 

 něji ujímají se v ní semena nasetá. Proto oral a vláčil báječně 

 i jarní vzduch či teplý vítr na nebesích, poháněje vichrem blesky a 

 hromy sem i tam po oblacích (mračnách), s čím, dle mínění pohanů, 

 souvisela i úrodnost. Domnívali se totiž pohané, že semena t. j. 

 duše čiživotové veškerého rostlinstva a živočišstva (i lidstva 

 nevyjímaje) v jarních obláčkách se skrývají, co lid náš podnes 

 o vodnících tvrdí, že totiž pod pokličkami duše skrývají v hrncích. 

 Vodníci tito nejsou však původně dole na zemi, než ve vodách ne- 

 beských, v oblacích totiž a jarní vzduch musí tudíž blesky a hromy 

 svými prorážeti, pro-orati ztuhlá zimou mračna, aby se stála pra- 

 chem, t. j. malými, průzračnými již obláčky, a to proto, aby osvo- 

 bodil zajaté tam dušičky, kteréžto pohanstvu tak ničím jiným nebyly, 



