49 



Té zbrani měla by právě zapotřebí: Lauma, aby se poněkud ještě 

 ubránila násilí jarních mocností. Pročež krade mrkve, hromové klíny, 

 počínajíc sama již se chystati k boji tušenému. Má ještě vozík 

 železný, t. j. hrom rachotící, ba i bič drátěný t. j. blesk, jež zajala 

 co Ježi-baba na podzim letním bohům, ale schází jí ještě klín hro- 

 mový t. j. zralé hromobití a vydatné, krade tudíž v noci t. j. ve 

 tmě mračen bouřlivých, mrkev červenou, zeleniny ponechávajíc, co 

 jsou bezpochyby obrazy jarních obláčků. Ti bájeslovci ale, jimž 

 jsou jablka červená hvězdami, vykládají krádež jablek zatměním 

 jasného a jarného počasí, vracením se opět zimních mračen a to 

 zakrýváním sluneční a hvězdní záře. 



Ze samotný čert odolati nemohl Laumě, je patrno, neboť 

 čert je zde pouhý vichr a bouřka, kterýchž se stará Hromnice ovšem 

 nebála, hlavně tenkráte, když čerta samého viděla hlídati, bez Peruna, 

 bez blesku a hromu, když bouřilo jen na licho, ona však měla ještě 

 i vůz hromový i bičík bleskový, jež byla, jak praveno, zajala předešlý 

 podzim. Za stejnou příčinou nebála se Perkúna t. j. zde pouhého 

 blesku bez hromu, pouhého blýskání. Perkun dobře namítal, že ho 

 zuby bolely, co je v báji význačné, jelikož zuby světlé bývaly obrazy 

 blesků samých a zuby neb vlasy vytahovati bylo báječně tolik, co 

 boha zbavovati zbraně. Jinak se jí vedlo ovšem s tesařem, t. j- 

 s nejvyšším bohem povětří, jenž i teslici (sekeru) měl i housle 

 t. j. nebeskou blýskavici i hudbu, jehož posluhové toliko byli i Perkún 

 i čert, jimiž přeoral, jak už víme, veškerá nebesa. Tu povstal tudíž 

 pravý jarní boj, boj rozhodný. Přilákal ji předně hudbou svou jarní 

 t. j. pohnutým jarným vzduchem, v němž se již ozýval silně jarný 

 hrom: a jí, která před rokem sama byla mladá hromnice, vzpomenuvši 

 si na vlastní svou jarní hudbu, zachtělo se zmladnouti t. j. opět jarně 

 housti. Měla však příliš tlusté prsty, které byly symboly nemo- 

 tornosti a ztuhlosti zimy, vztah zajisté majíce, jak německé slovo 

 pro hromový klín, totiž Teufels-Finger, podnes naznačuje, taktéž na 

 blesky, hlavně pak na hromové kl íny. V jarní bouřce, domnívali 

 se staří, musila býti zimní mocnost překonána, zbavena své zbraně 

 a tělesně troskotána, poraněna, ne-li usmrcena. Ten úkol vyvád 1 

 právě tesař. V jiných bájích musí bába mračno do čertového mlýna nésti, 

 aby byla v mladou děvu, v jarní to oblak, přemleta: tu vyhledává 

 si tesař lesní vývratek, jejž teslici či sekerou svou proměňuje v roz- 

 štěp, v kterém Ježibabě rozmačká její prsty, až krev vytéká 

 dlouhou dobou, t. j. teplá jarní vláha t. j. až leden se promění 

 v únor, zima v léto (líti). Poněvadž se však hromový kámen, Per- 



SiUunírsberichte. III. 4 



