50 



knno k'im ütevbky jmenuje i Lauines papas t. j. prsa Laumy 

 bradavice, cecy Laumy: může i býti, že původně v báji se vypra- 

 vovalo, že jí tesař do rozštěpu celou vstrčil a prsa jí rozmačkal, jako 

 u nás ještě vypravují: že „baba spadla s kamen (s nebe či s ohnivého 

 místa), rozbila si ceeky, mléko teklo v necky." Na to ovšem Lauma 

 vytekla celá a zmizela tudíž, stanouc se pouhým vzduchem pohnutým 

 co vítr. 



Co pak asi vypravuje báje dále, když tesař byl již zahanbil 

 své soudruhy a překonal tu zimní můru? Vypravuje takto: „Žili a 

 hospodařili tak několik let, až jim napadlo, že by bylo lépe, aby jen 

 jeden z nich tu co pán hospodařil. Nemohli se však tak snadno 

 sjednotiti, kdo má býti pánem, jelikož každý tvrdil, že se byl velmi 

 o dům stavbou přičinil. Posléze ustanovili se na tom, že jedenkaždy 

 noc po noci postraší ostatních, ten ale, kdo neboje se vytrvá a 

 ostatní dva odstraší, že bude v domě jediným pánem. 



Odešel tedy hned první noc čert, aby ostatní dva postrašil a 

 odstrašil. O půlnoci povstala vichřice a přemocné větrů bouření, tak 

 že domek počal se třásti a praskati. Střechy počaly se hýbati, ba 

 i klády ve stěnách pohybovaly se. Perkún, jak toho uslyšel, ihned 

 oknem utekl. Tesař ale vyndal svůj zpěvník, zpíval a modlil se, 

 pobyl však v světnici. Neboť čert nemohl ho zastrašiti, i když hřmotil, 

 jak jen jemu se líbilo. Perkún prohrál tudíž proti čertu, vyhrál však 

 proti němu tesař. Druhou noc odešel Perkún, aby postrašil oba 

 ostatní. Bylo již notně pozdě v noci, tu povstalo jedno mračno 

 temné jako pytel a neslýchaný hrom a blýskot vyrážel z něho a 

 čím více se přibližovalo mračné to povětří domku, tím horší bylo 

 hromobití a rachot, tak že bys byl myslil, netoliko domeček než 

 i celý les že bude ubit v zemi až do nejhlubší propasti. Též střelby 

 blesků a jich lomoz byl tak náramný, že bys byl opět myslil, každé 

 okamžení že musí oheň vypuknouti. Jak mile to vše čert byl pocítil, 

 vymrštil se jako vítr oknem ven a uprchl taktéž. Báltě se čert věru 

 Perkňna domnívaje se, že by ho zastřelil svým bleskem, neboť dobře 

 mu známo bylo, že Perkún čerty, kteřížto se rádi světem potulují, 

 hledí usmrtiti (Vzpomínka to na podobné boje Zeusa s Giganty a 

 Titany). Tesař však pobyl v pokoji, vzav opět svůj zpěvník, zpíval a 

 modlil se, ani se nestaraje o hrůzy, které venku Perkún prováděl. 

 Takto vyhrál tesař po druhé, a čert po druhé prohrál. 



Třetí noc konečně odešel tesař sám, aby hrůzy na ně pouštěl: 

 a Perkún s čertem pobyli v pokoji, přemítajíce, jak as bude moci 

 tesař je postrašiti? Tesař ale měl bič a vůz železný, jež byl odňal 



