43 



dectwí wydáwá w té wěci také wetkání kroniky země Braniborské do 

 kroniky české, an císař, jakož r. 1373 wpojil byl tu zemi do koruny 

 České, tak i dějiny její chtěl míti w české wpojeny. Dle toho nic 

 newadí, uznáwati zwěsti nahoře položené o Karlowě účastenstwí we 

 skládaní Pulkawowy kroniky za prawé w podstatě swé, a powažowati 

 tedy jej za spoluspisowatele. Odpor ten, že Pulkawu zpráwa latinská 

 klade za spisowatele latinského textu, rukopisowé pak čeští za pou- 

 hého překladatele, dá se urownati tím, že on byl i jedním i druhým, 

 jakož já již 1829 dokázati snažil sem se. 



Přistupme již k uwažowání díla samého. Před 40 léty znali 

 sme jen dwojí recensí Pulkawowy kroniky: prwní, kterou wydali 

 we známých sbírkách swých Menke r. 1730 a Ludewig r. 1737 z jed- 

 noho a téhož rukopisu od r. 1467, kterýž já r. 1833 poznal sem 

 w Rehdigerské bibliotéce na Elisabethanum we Wratislawi, a kterýž 

 wedle Pulkawy obsahuje také kroniky Františka kanowníka Pražského 

 dle druhé recense a Wawřincowu z Březowé; druh au, kterou wydal 

 Dobner r. 1774 we třetím dílu swých Monumenta hist. Boem. na str. 

 63 — 290, z rkp. bibliotheky university Pražské (I, D. 10,) jenž wedle 

 Pulkawy také obsahuje i Marignolowo dílo i Wawřince z Březowé, a 

 pochází asi z polowice XV století. Rozdíl obau recensí jewil se 

 zwláště w tom, že Pulkawa při piwním spisowání neměl před sebou 

 pramenůw jiných, nežli dílo Kosmasowo , staré legendy o českých 

 Swatých, oba prodlužitele kroniky Kosmasowy, Dalemila, dotčené li- 

 stiny archivu králowského a některé zwláštní nám odjinud neznámé 

 zpráwy z druhé polowice XIII a prwní XIV století; při druhé re- 

 censí ale čerpal již také z Vincencia i Gerlaka (čili Jarlocha), takže 

 léta 1142—1198 nabyly u něho swětla hojnějšího, a užil také kro* 

 niky Braniborské, jakož již podotknul sem. O českém překladu, wy- 

 daném r. 1786 od Fr. Faustina Procházky w obnowené řeči, saudil 

 sem, že wzdělán byl dle druhé recense; a wšak, poněwadž některé 

 wěci kladou se w něm zpráwněji nežli w textu latinském, měl sem 

 za to, že překlad ten mohl by poněkud i co nowá, a to již třetí, 

 recense powažowán býti. 



Wšak i w tom ohledu rozšířily se známosti naše od r. 1829. 

 Ačkoli já na cestách konaných po bibliothekách i archivech domácích 

 a zahraničných musel sem pokaždé obraceti pozor swůj ku potřebám 

 jiným a ještě pilnějším i doléhawějším, nemohl sem předce newšímati 

 sobě i rukopisůw starých kronik našich, kdy a kdekoli se mi které 

 naskytly. Takto poznal sem r. 1849 we Mnichowě we král. bibliothece 

 nejen pod signaturou Codex lat. 476 A. rukopis latinského textu 



