44 



Pulkawowa, ale pod známkou Codex german. 1112, w rkp. XV 

 století, také staroněmecký překlad kroniky této, o kterém 

 potud nic se newědělo. Předchází w rkp. dotčeném na listech 1 — 12 

 \ve fol. „Das buch genant Provinciale", potom 1. 14—52 „Heinrichs 

 von Müglen Vngerische Kronik"; pak na 1. 53—169 stojí pod ná- 

 pisem „Hie hebt sich an die Cronicka des Kunigrichs czu Behemen, 

 vnd sagt wie sy zum Ersten wurden genennet." Počíná pak slowy: 

 „Do die Kinder der menschen In dem acker Senar noch dem Synt- 

 flutt nicht bedachten noch In irem mut betrachtenn das geschehen 

 gelubde zw Noe Irem Vater" etc. Nebylo mi lze srownáwati celý obsah 

 překladu toho s texty latinskými prwní neb druhé recense: ale za- 

 znamenaw sobě poslední jeho kapitoly od listu 161, a zwláště konec 

 na listu 169, kdež o swatbě krále Jana we Spíru r. 1310 s Eliškou 

 Českau mnohem hojnější jest řeč, nežli we známých textech latinském 

 i českém, a kdež nápadná shoda se jewí s kronikau minority Mikuláše 

 Čecha (na stránce jeho 349, w. Dudik, Ceronis Handschriften str. 

 424) pozoruji, že německý tento text uspůsoben jest swobodněji, 

 aspoň na konci díla, nežli býwá obyčej u překladatelůw, a že tudíž 

 mohl by také za zwláštní recensí díla Pulkawowa powažowán býti. 

 Později také we Wolfenbuttelské bibliothece uhodil sem na tentýž 

 německý text, ale kusý, an sahá jen do r. 94G, a na počátku XVI 

 století dosti nezpráwně psaný, an počátek w něm se čte: „So die 

 kinder der menschen in dem acker Seiner (sic) noch der Sintflut 

 nicht bedrachen noch in Irm mut bedrachten das gescheen gelübde 

 zu Nor (sie) irem Vater" etc. 



Nechci dnes zabírati se do rozjímaní a sr< wnáwaní textůw ani 

 latinských ani českých a německých kroniky Pulkawowy w rukopisech 

 starých, jichžto počet hojnější jest, nežli podnes nese domnění obecné : 

 práce ta bude bohdá podniknuta brzy na jiném místě s lepším pro- 

 spěchem. Chci jen wůbec pronésti zdání swé, zakládající se na pro- 

 hledání wšelikých rukopisůw ještě wůbec málo známých, že Pulkawa, 

 pokud žiw byl, nepřestáwal oprawowati, doplňowati a dokonaliti dílo 

 swé wšemožně, tu přidáwaje co kde nowého zwěděl, tu opět wyne- 

 cháwaje co za nezpráwné uznal, a naprawuje omyly we jménech i 

 datách wšelikých. Protož za to mám, že již nesluší mluwiti ani o 

 dwojí, ani o trojí neb čtweré recensí díla jeho, ale že auplné srow- 

 nání obsahu wšech dotčených rukopisůw wynese časem swým wětší 

 rozmanitost textůw a recensí na jewo, nežli my nyní jen tušiti 

 můžeme. 



Toto mé zdání o častém a znenáhlém rozmnožowání i oprawo- 



