19 



IL 



Nutnost vůle a její vykoupení. 



1. Vůle měnícího se Oum volila, t. j. stvořila si ústroje ku po- 

 znání sebe a takto v čas, prostornosť a příčinosť upadla a potom už 

 voliti nemohla, nýbrž musila se podrobiti zákonům času, prostory a 

 příčinosti ; stala se tudíž jednotnická (individuální) a nutná (nevolná). 



2. A to jest právě ten klam a přelud, ona hříčka Maji, ono za- 

 kuklení Brámovo, že vůle jsouc jedna a jediná a v každém jednot- 

 livci celá, přece se dělí i proti sobě staví, jsouc omámena smysly. 

 Tuto roušku odhaliti a ukázati jednotu a totožnosť (unifikaci) vší vůle 

 a takto poznati pravou bytosť Brám, jest účelem svatých knih Beid, 

 jichž výtah jest „Oupnek'hat u , t. j. veliké tajemství, ježto se má 

 skrývati nezasvěceným. 



3. Vůle sestoupivši v príčinosť smyslnou, v čas a prostoru, pře- 

 stala býti volnou,*) nebo celý vesmír ukládá jí výminky, s kterými 

 pouze se může jeviti. A tak, že člověk člověkem se stal, stalo se 

 sice jeho vůlí, co dále s ním se děje, celým všímmírem (časem, pro- 

 storou, příčinami) se ustanovuje. 



4. Vůle vyvolila, t. j. vytvořila si k svému poznání mysl (intel- 

 lekt) a podléhá jeho vlivům, t. j. zákonům příčinosti hmotné, ona 

 jest otrokyní pána, kterého si sama vyvolila, vytvořila. Vůle podléhá 

 i vnadám a jiným pohnutkám všehomíra, ona se podává, kdežby měla 

 vládnouti, ona musí, kdežby nemusila musiti. 



5. Vůle se podrobuje i důvodům a půvabům pouze myšlenkovým, 

 nemohouc, jim odolati, a nemohouc rozeznati tvůrce od tvora, vyra- 

 bitele od pouhého výrobku. Proto činí ona člověka, jehož vlastní a 

 jedinou bytostí jest, otrokem a zavírá sama sebe clo jeho těla jako 



id est, dominus omnis rei fiat. (Omnia unum et idem, subjectum seu agens, 

 actio ipsa, et objectum seu factum.) Oup. II., p. 212. 

 *) A to byl prvý břícb (peccatum originale) člověka. Primům hominis, antea 

 innocentis, peccatum, in ipso a ventre matris egressu, causa omnium actio- 

 num, quae deinceps sequuntur. Annot. An qu etil. Oum his desideriis 

 (propositis) tendens t<a exire e ventre fit. Et in tempore xS exire e porta 

 particulari, quoniam, causa angustiae viae, molestiam trahit, idcirco in illo 

 tempore fletum facit, et illa desideria oblita facit ... res quas in memoria 

 sua habebat, quod pranou sit, id est nomen magnum Dei . .. omne obli- 

 tum facit; ex ipso hoc respectu rursus sumens opus fiat, et in opus purum 

 et malum ingreditur. Oup. IL, p. 236, et 237. 



2* 



