22 



ku každému novému kroku vždy znova se soustřeďujíc a napínajíc, 

 ve svém tvůrčím rozprostírání se opět a opět znovu počínajíc, nové 

 vždy dokonalejší spůsoby (chápatelné formy) své jsoucnosti vytvořujíc. 



6. Když pak touto tvůrčí mocí, ježto jest vůle měnícího se 

 Oum, ve zvláštním a velikém soustředění a napnutí utvořilo se první 

 oko, první ucho, první čiv v tom kterém prvotním organismu, tu na- 

 stala ona veliká doba, kde zvítězila Maja nad Brámem, měnící se 

 Oum spatřilo samo sebe ponejprv a — nepochopilo sebe, po čem tak 

 horoucně a věčně toužilo, stalo se, a Ono toho nepoznalo. Formy 

 jeho věčné vůle až posud pouze chápatelné počaly se skutečně 

 chápati, avšak jinak než-li se měly chápati. Zmatek ten nastrojila 

 Maja (síla náhody — láska, fátum *). 



7. V této veliké době objevily se totiž těmto nove povstalým 

 smyslům čas a prostora, jichž dříve u měnícího se Oum nebylo.**) 

 A když pomocí těchto smyslův poznenáhla mysl (intellekt) v původních 

 organismech se vyvinovati započala, tu povstala i „příčinnosť," totiž 

 shánění se po příčinách těchto výjevův stavících se v ústrety smyslům, 

 příčinosí, jížto u Brámu (měnícího se totiž volícího Oum) dříve taktéž 

 nebylo, nebo nebylo u něho tenkráte intellektu smyslného, ano bylo 

 povýšeno nad úsudky lidské. 



8. A ono ustavičné vyvinování se vůle volícího Oum stále po- 

 kračovalo, vždy nové a vždy dokonalejší tvary a organismy na věky 

 věkův tvoříc, až konečně po dlouhé, dlouhé době, byvši původní vůle 

 ta snad často přerušována svými vlastními přediva ty a svou tísní 

 (geologické převraty a přetvory) ohromným soustředěním a na- 

 pnutím vytvořil se cestou tou nejdokonalejší dosavadní tvor, orga- 

 nismus, jenž slově člověk. Jeho nanejvýš dospělým smyslům, jeho 

 vytřelému intellektu stavily se čas a prostor tím ostřeji vstříc, 

 a čím určitěji naň doléhaly, tím větší bylo udivení a zmatek. Maja 

 slavila vítězství největší. 



9. A to jest to divné postavení člověka na světe, že jsa sám 

 Brám (měnící se Oum) na nejvyšším stupni jeho vůle a vyvinutí, 

 Bráni nejvyvinutější, nezná přece sama sebe, aniž skutkův vlastní 



*) Et quidquid existit, omne átma est: et praeter róv átma quidquid existit, 

 maia est, quód ostensum sine existentia vera est. Oup. II., p. 428. 



**) Brahm duas fíguras habet ; unam kal, alteram akal: id est, unamtempus; 

 alteram sine tempore. Quidquid prius a productione solis fint, sine tempore 

 fuit, et quidquid post productionem solis est, tempus est. Qiiisquis tempus 

 esse Brahm ut scivit, ei maschghoul sit, is e vinculo temporis extra it. 

 Oup. I., i». 335. 



