25 



rozdílnost úkazů jejích, jest smyslný klam a mam, jest, bylo a bude 

 jenom chápatelnou formou vlastní a jediné to vůle Brámu. 



2. A jako jest jedno jediné Brám, jediná pravá bytost, tak jest 

 i jedna jediná pravá vůle jeho, vůle to této pravé bytosti. Kdyby 

 se pravda tato pojednou poznala, nebylo by příčiny, pokládati jedno- 

 tlivé smyslné bytosti za více aneb méně dobré, za více aneb méně 

 zlé. Nebo všeliké zlo padá na jednu a tuže bytosť, jediné to Brám, 

 a všeliké dobro připadá taktéž k jediné této bytosti, jedno i druhé 

 jeví se na jediné vůli, jediného Brámu.*) Každá bolest, kterouž nej- 

 nepatrnější červíček pociťuje, jest bolest všehomíra, a každou radost, 

 kterou sebe nepatrnější tvor pocítil, pocítil i vesmír; nebo jest 

 veškerenstvo chápatelná forma jedny jediné vůle, jediné a pravé by- 

 tosti Brámu. Ouhrn všech strastí a bolestí váží se ouhrnem všech 

 útěch a radostí vždy a všude. Kdo ku poznání této pravdy dospěl, 

 chce všude a vždy jen dobro a nechce nikde a nikdy zla; nebo 

 každý sám jest ono celé jediné Brám, ježto nese oba ouhrny strastí 

 i radostí, dobra i zla na své vůli. Proto jest věda a pravé poznání 

 jediná cesta k dobru. 



3. K tomuto čistému poznání však člověk tak snadno nepřichází. 

 Nebo jako v ponímání kosmickém zapletla nas Maja do mamidel 

 času, prostory a smyslné příčinosti, podobně učinila i v ponímání 

 etickém zapletši nás do kouzel a vnadiclel jednotnictví (indivi- 

 duality) a sobectví (egoismu, ahankas). **) A jako v kosmickém 

 poznání třeba bylo, aby se co možná odstraňovala tato marnivá kou- 

 zla času, prostory a smyslné příčinosti, bychom poznali, co v pravdě 

 jest: podobně potřeba, aby se odstraňovalo i marnivé kouzlo jednot- 

 nictví a sobectví, bychom poznali to, co býti má, jak se 

 eticky chovati máme. 



*) Malum nihil in se, in substantia, sed solum est t» átraa ligati effectus 

 modus, accidens. Oup. I. p. 570. O Roudr! vobis quod omnia pura (bona) 

 et mala estis bumilis submissio! Oup. II. p. 192 et. 337. Proto na vrcholí 

 etického poznání staroindického klade se dobro a zlo za totožné a nepři- 

 pouští se rozdíl mezi oběma, protože tatáž jediná vůle nemůže voliti proti 

 sobě, a děje-li se to přece, jest to pouze zmatek smyslný Náhled ten se 

 za „největší tajemství" zasvěcených klade a prohlašovati se vůbec nedovo- 

 ' luje. Oup. II. p. 333 et p. 337 et p. 702. 



Taktéž se tu jako v jiných náboženstvích zapovídá čtení jinonábo- 

 ženských kněh. Oportet quod qnisquis B r ahm sciens sit, quidquid oppositum 

 toj B e i d est, illud non legat et super illud opus non faciat ; et si oppo- 

 situm téo Beid facit, in djehennam (infernum) čadit. Oup. I. p. 370 II. p. 69. 



**) Et ille djiw átma causa intellectus in vinculum egoitatis et volitionis ce- 

 cidit. Oup. II. p. 120. 



