26 



4. Individualismus a egoisrnus rozdělují celek a přikládají část- 

 kám, co náleží celku, oba jsou zrovna opak toho, co v pravdě a jediné 

 jest, oba jsou tudíž největší lež, ve smyslovém klamu spočívající 

 a oň se opírající. Individualismus a egoismus rozdrcují jednotu 

 vůle a stávají se takto původci všelikého zla, ježto obkličuje celek, 

 jediué to Brám. Kdo pravdu tuto jasně poznal, ten spatřuje v každém 

 jiném člověku nesnadjeu „bližního" a „bratra", anobrž sebe sama; 

 ba on vidí i ve zvířeti a v každém jiném tvoru sebe sama „tatou- 

 mes" to jsi ty*); nebo vše jest mu jenom jedno jediné nerozptylné 

 Brám, chápatelná forma jeho vlastní jediné od něho neoddílné vůle. 



5. A proto jest všeliké účastenství (Sympathie) a hlavně 

 útrpnosť první a hlavní enosť, základ etiky staroindické. Účasten- 

 ství, ježto spatřuje v každém cizím zlu své vlastní zlo a v každém 

 ciz,ím dobru své vlastní dobro. Kdo pravdy této nepoznává a dle ní 

 nejedná, kdo nemá účastenství výkonného, ten zaslepen jest posud 

 jednotnictvím a sobectvím, ježto se zakládají ve lži a v nepoznání 

 pravdy. Pravda a věda nás spasí. 



6. Vždy a všude platí celek a individuum jenom potud, pokud' 

 tento celek v sobě chová; nebo všude a vždy jest jenom jedno je- 

 diué Brám. Tuto pravdu poznávají zasvěcenci svatých kněh Beid (bra- 

 minové) a poznavše ji, rozplývají se v Brámě, jako tvorové jiného 

 světa, už jen poněkud individualitě podléhajíce, však už ani stínu 

 cgoismu a útrap z něho povstávajících v sobě nechovajíce. A tak v bla- 

 ženosti a beze strachu ve své etické dokonalosti žijíce smyslného 

 přechodu z tohoto světa do Brámu ani nepoznávajíce, umírají. **) 



*) N. p. Propter hoc sivc lco, sivé tigris, sivé lupus, sivé sus, sivé vermes, 

 sivé papilio, sivc culex, sivé musea, quamlibet figurám, quam ceperunt, 

 sciunt, quod nos ipsa haec figura sumus, et nihil am plius; et veritatem suam 

 oblitam fecerunt, usque ad tempus, quod ad prineipium suum perveniant. 

 Et illud prineipium subtile est: et hoc omne unus átma est: et id verum 

 et rectum est. O Sopatkit! tatou mos, ille átma tu es. I. p. 61. 

 **) Quisquis Brahm intelligit, Brahm fit; id est, quisquis Deum itelligit, Deus 

 fit (bar keh Khodara befuhmad Khoda mischavad): is e mari moeroris, 

 et mari tristitiae et desiderii, et mari operum ut transivit, et nodis cordis 



ejus solutis, sine cessatione factus fit Quisquis libris Beid fidem non 



habet, hanc sententiam cum eo non oportet dicere . . . . . roTg kianian 

 nemeskar (humilis submissio). Oup. I. p. 303 et 394. 



Deum sciens, Deus est; et quem intelligit, forma ejus factus est: et 

 opus malum ei detrimentum non facit. Oup. 1. p. 262. 



Ens summum est prineipium actionis. Huic prineipio adhaerendum 

 est ... . Homo ad hune perfectionis gradům eveefus, malum non potest velle , 

 nee proinde facere. Si quid praví operatur, signum est, scientiam cum de- 



