27 



7. Však nejen jednotnictví a sobectví jsou pramenem zla, nýbrž 

 i nutnost naší vůle, nutnosť povstávající z toho, že zapleteni jsme 

 do zákonů přírody, do přeludů času, prostory a příčinosti. Dříve 

 nežli vůle do poměrů těchto samochtě vstoupila, byla volná, nyní 

 však podléhá nutným těmto vplyvům i útrapám z nich vznikajícím. 

 Až z poměro těchto opět se vybaví, bude opět volná. Nikoliv víra, 

 anobrž věda ji spasí. 



8. A proto, kdo i tento poměr nevolnictví jasně pozná, ten se 

 roztouží po svém bývalém stavu, ten dá výhost světu a zřekne se 

 všech půvabů jeho svádících ho od zřejmého poznání pravdy, ten 

 rozplyne v celek jediného Brámu a stane se formou vědy ; beze strachn 

 očekávati, ano přáti sobě bude smrť, t. j. odloučení od tohoto stavu, 

 ježto jest samý klam a mam a samé nevolnictví. Proto jest ascetika 

 (odumírání světu) nejvyšší a nejlepší výkon lidský, jako duše etiky 

 starých Hindů, jejich základ náboženský. Tento stupeň nazývá se 

 b rám čare h, a ti, kdo v něm jsou, kiani (vědoucí, učení). 



9. Na vyšším stupni (sani as) této ascetiky a po delším vy- 

 trvání a cvičení se v ní zableskne se v mysli braminův, co kianů, 

 ani počnou poznávati, že jsou vyšší zákonové, jichž vůči zákony lidské 

 i zákony přírody v nivec se obracují, zákonové onoho budoucího světa, 

 kde Brám sám sebe poznává a klam Maji přestává, jimiž to, co na- 

 zýváme čas, prostoru, příčinosf, co jmenujeme jednotnictví a sobectví 

 a všeliká nevolnosť na vždy zahyne, zákonové to pouhé lásky, ne- 

 obmezené krásy a neobmezeného dobra a vítězící pravdy nad hříč- 

 kami Maji, zákonové, jejichž už pouhé tušení naplňuje brámina kiana 

 rozkoší nevýslovnou, ozařujíc svatými červánky blížícího se slunce 

 pravdy mysl jeho. Ti, kdo pravdu tuto docela pochopili a v ni se 

 ponořili, zacházejí co sani a si za řeku Džemna (totiž Ganges) do 

 pouští rozplývajíce se v rozkošech tohoto tušení co samotáři a nikdy 

 více k lidem se nevracejí na půdu, jižto dříve vzdělávali, zříkajíce 

 se všeho, z velké části i obleku, považujíce tělo za oblek duše své. 



10. Kdo však pravdy této nepoznali, ti se pachtí a lopotí ve 

 výkonech nepoznané vlastní vůle své, jsouce obmezeni a opleteni osidly 

 Maji v podobě času, prostory, příčinosti, v podobě jednictví a sobectví, 

 jsouce zároveň tištěni nutností vlastní vůle své; ti a takoví nejsou 

 posud toho hodni, aby přešli ve Brám, když nutností přírody (smrtí) 



seruisse. Scientia et peccatum simul existere nequcimt. Quem relinquit 

 scienta, ad mundos inferiores descendit: quem comitatur, ad superiores 

 ascendit ; id est ipsa scientia, quae Eus summum est, efficitur. Oup. II. p. 91 . 



