213 

 Notochlæna H. Ur. 



* species stellato-pilosæ. 



1. NotochIa?iia sinuata Kaulf. Kzc Farm. p. 95 t. 45! Ej. Addit. 1. c. p. 135. Ej. 

 fil. Leibd. I. c. p. 324. Mart. & Gal. 1. c. 45. Presl Rel. Hænk. 1. p. 19. Nees v. 

 Esenb. in Linnæa v. 19. p. 683. 



Denne i de botaniske Haver nu saa almindelig blevne Art har en meget viid Ud- 

 bredning i Mexico fra 2000 indtil over 7000 Fods Hoide. Den voxer selskabelig i Klippe- 

 klofter, fornemmelig paa Trachyt og Conglomerater. Jeg fandt den paa golde solbrændte 

 Trachytklipper paa Randen af Baranca de Consoquitla, O. for Mirador, omkring Tehuacan 

 de las granadas (5000'), og ved Chinautla (Dep. Puebla, 7—7500'). Schiede fandt den 

 paa Murene af Jalacingo, i Lavasprækker af det saakaldte Malpays de Naulingo ; Andrieux 

 fandt den paa Cerro de S. Felipe; Thibaud ved Guadelupe i Nærheden af Mexico; Kanvinski 

 og Hegevisch i Omegnen af Mexico; Galeotti paa Trachytklippor i Baranca de Rio 

 grande deLerma ved Guadalaxara C3 — 4000') ; De Berghes og Aschenborn ved Chapultepec. 



N. sinuata var. integra. N. lævis Mart. & Gal. 1. c. p. 46. Kze fil. Leibd. 

 1. c. p. 323. 



Galeotti angiver denne med Urette som ny opstillede Art ikkun fra de vulkanske 

 Klipper ved Sola i Dep. Oajaca 6500'; den er dog ligesaa udbredt som Hovedformen, og 

 findes sædvanlig sammen med denne, hvilkel allerede antyder Identiteten. 



Dér er ikke den ringeste Anledning til med Martens og Galeotti at opstille denne 

 som egen Art. Benævnelsen N. lævis kan ikke tænkes uheldigere. Enhver, der har seet 

 N. sinuata i dens Fodeland vil have seet Finnernes Overflade saavel paa Hovedformen soin 

 paa denne Afart, sædvanligcn bedækkede med et graat Lag af stjerneformige Haar, 

 men ogsaa ganske glatte ved Haarbeklædningens Afgnidning. Lige saa uholdbare ere de 

 ovrige angivne<Charakterer for N. lævis. Det er urigtigt, at Finnerne ere fjernlstaaende, de 

 ere netop tættere end paa Hovedformen, fordi Formen tilkjcndegiver en yngre Tilstand eller en 

 sparsommere Ernæring. Det eneste Forhold, som synes at kunne beholde nogen Vægt er 

 Finnernes hele og svagt indlrykte Rand, men hertil sees idelige Antydninger paa den storre 

 mere udviklede Hovcdiorm, navnlig i Spidsen og ved Grunden. Skjælbeklædningen er den 

 samme, Skjailenes Form ligesaa, hvilket være sagt med Hensyn til Kunzes Yttring 

 (1. c.) om Forskjel i denne Henseende. Den knollede Rodstok og sammes tætte rustrode 

 Uldbcklædning ere fuldkommen lige; kort vi see atter her en ufornoden opfort ny Art, 

 som maaskce knap fortjener at antegnes som Afart. 



