295 



často po mnohá století, pozvolna tvary si podmaňuje, proto se mohlo 

 státi, že v pruskolitevském nářečí vzniklo vysutím j z rědjei redeí, 

 avšak tvar žodjei ješté po jakýsi čas vedle takto vzniklého rédei 

 trval. V tom čím dále tím více se vzmáhající zákon měnění dj v dš 

 změnil žodjei v žodžei. Avšak rědeí nemohlo přejíti v rédžei, jelikož 

 dávno již j po d nebylo. Nedůslednost zdánlivou spůsobil rozdíl ča- 

 sový. Tvar rědei jest, Ize-Ii tak se vyjádřiti, žmudskou žilkou v ná' 

 řečí hornolitevském. A naopak, jelikož se v žmudském nářečí j před 

 u nevysulo, přešly spřežky tju, dju v esu, dzu. Tak aspoň v okolí 

 Memelu, zdali po celé Žmudi, nemohu říci. To jest opět hornolitevská 

 stopa ve žmudštině. Vůbec nejsou rozdíly dialektické absolutní t. j. 

 takové, že by to, co v jednom nářečí se vyškytá, se obyčejně aspoň 

 v menších rozměrech nevyskytlo v druhém. V žmudském nářečí zákon 

 měnění tj v es úplně nepronikl, aneb lépe řečeno, on zakrněl, nalezlt 

 jsem ve spisech Dovkontových tj a, cz v témže slově vedle sebe: 

 aitioti (naříkati si), aiczoti. Nářečí spisovatele Staniewicze, jímž se 

 mluví v okolí města Wydukle, leží docela na jazykovědecké půdě 

 žmudské a přece se tam es a dé málem tak rozmohlo jako v horno- 

 litevštině. Zdá se, že k této tvoří jakýsi přechod. 



Žmudské nářečí vsouvá často před a mezi souhlásky Je: drůtas 

 (silný) jsem slyšel v okolí Memelu vyslovovati druktas, slidíis (hladký) 

 zní sklidus, gi'ažús (krásný) zní v Telszewském okresu graksztus 

 (z graž-tus). Srov. r. cjihshjtb a CMHBHyTB. Hrdelně 7c se sice vsouvá 

 v celém litevském jazyku, hlavně před šf, čímž vzniká častě se vý- 

 sky tající skupenina Jcsst: girosztas (nádoba k pití) vedle giroksztas; 

 avšak v žmudštině toto vsouvání nejvíce se rozmohlo. 



Jakkoliv nářečí žmudské, jak již Schleicher podotknul, nevyniká 

 takovou přesností forem gramatických, jako horní, jelikož si libuje 

 v kladení přízvuku na sylabu kmenovou, stahujíc ho se zásloví na- 

 zpět, čímž přípony a zásloví vůbec se setírá, své jasnosti a přesnosti 

 pozbývá: poskytuje přece něhteré i ve všeobecném jazykozpytě dů- 

 ležité formy, jicbž v horcí litevčině není. V okolí Telszewském se 

 vyškytá zvláštní tvar pro gen. dual, na -ms, od wiras (muž) wirums, 

 (nom. dual, wiru), od runka (ruka) runkěms (nom. dual, runki), od 

 avis (ovce) avi avéms, od dongus (nebe) dongu dongums, od dukte 

 (dcera) dukteri dukterems. Podobně u zájmen osobných : mase* mu- 

 dums (nás dvou) fem. mudvems; mase, tudůms (vás dvou) fem. 

 tudvěms. 



Schleicher má ve své gramatice tvary dukterěs, dukterěs (gen. 

 sing.) akmeněs (gen. sing.) ákmenys (nom. pl.) od tak zvaných kon- 



