296 



sonantických kmeaů akmu , duk'é za výmysly gramatikářů. Já však 

 mohu nyní s jistotou říci, že dotčené formy jsou známy v ruské 

 Litvě vůbec a zvláště na Žmudi. Slyšel jsem sám v jedné písni 

 v (křesu Savelském genitivy sing, dukteries (ies-=.és) seseries. 

 Dovkont ve své gramatice latinsko-litevské, i ve svých spisech užívá 

 forem nom. pl. duktereis (ei z=. e) peimeneis (od pemů') ; v dotčené 

 gramatice p. 13 dodává: Kiti saka dukteries, piemenies (jiní vyslo- 

 vují dukteries, piemenies). Vyskjtá se také -ys dukterys, nom. pl., 

 pouhá odrůda fonetická forem již vjtčených. Tuto věc mi zároveň 

 dotvrdili Barancwski a jiní. Stará postilla litevská Daukszova, tištěná 

 r. 1612, již chová bibliotéka semináře v Kovně, poskytuje na str. 9. 

 gen. sing, akmenies. Etymologicky tyto tvary odůvodním na jiném 

 místě. 



Dat. sing, mužských a-kmenů, který v obyčejné litevčině vypadá 

 na ui (pónui od pónas pán), má v žmudštině příponu u neb ou. Jak 

 známo, zněla tato přípona prvotné äi. Jelikož i v slovanštině zní u 

 (starobb. ov), musíme předpokládati, že již v litevskoslovanské době 

 äi dalo prvé své části přejíti v temné m, že přípona zněla m, načež 

 litevčina na ui přestala, slovanština však na své půdě ui odsutím i 

 změnila v u. Jelikož však jedno z litevských nářečí poskytuje u (ou)^ 

 lze historické toto faktum poopraviti takto: již v litevskoslovanské 

 době kolísal jazyk mezi ü a ui ; již v této době se počalo odsouvati i; 

 hornolitevčina zachovala wi, dolní však a slovanřina si oblíbila u. 

 Že pak již v litevskoslovanské době se odsouvalo záslovné * jest 

 známo. (Přípona prvé osoby praes. sing, -am«, zněla -aw, jež v staro- 

 bulharském zní is, v litevčině m, přechody am am um u). 



Důležitá forma gramatická v živé mluvě lidu žmudského se vy- 

 skytající jest 3. os. sing, přítomného i budoucího ča&íu vypadající na 

 ai. Schleicher věděl pouze o ai vyskytajícím se co přípona 3. os. sing, 

 futuri (s futurním s — sa«), a měl ji za znak optativu. Já mohu 

 s úplnou jistotou říci, že označuje pouze Indikativ ; jelikož jsem již 

 dříve i z těch míst, která Schleicher uvádí, poznal, že ai optativ 

 v litevských tvarech jako gausai (bude ch}tati) neoznačuje, věnoval 

 jsem té věci na své cestě obzvláštní pozornost. Slyšel jsem tuto 

 formu z úst lidu a sebral kromě toho některé doklady ze spisů v 

 žmudských, svědčících o indikativním významu dotčené přípony. 



Konečně se chci zmíniti ještě o jedné žmudské formě grama- 

 tické dosud neznámé : nom. pl. mase. participia přítomného i minu- 

 lého času zní — antys a — usys, v hornolitevčině však — ^ a — ?. 

 Pomřr a vysvětlení dvojúdých těchto tvarů podám na jiném místě; 



