297 



jen té okolnosti nemoha opominouti mlčením, že — antys se úplné 

 rovná obdobnému starobb. — Äuiie (č.-ouce), jež \zniklo z -anties 

 (now. pl. f deklinace, jíž se slovanská participia spravují) — xibe 

 — &Thie — *Ti€ — Äuihe. Litcvské -antys dalo prvotnému -anties 

 přímo stáhnoiti ie v dlouhé litevsVé «/, mimochodem řeřeno, úkaz 

 zcela obyčejný. 



Litevský spisovatel Juzumovicz, farář v Polanech, obrátil mou 

 pozornost k příponě -osné, kteráž označuje v některých částech 

 Žmudi loc. pl. mužských i ženských a-kmenů : dienosne (v dnech), 

 wargosne (v neštěstích) ; od děna wárgas. V žmudské knize „Pamokslaj 

 par Jassykiewicze, Wilniuje 1855" ee -osné velmi často vyškytá. 

 O podnářečích horrolitevčiny chci se jen stručně zmíniti. 



Ejrogalské či jižní si obzvláště libuje v o místo w; szlůta Ckoště) 

 zní sziota, přípona -ůla zní -ota. Východní i ejrogalské vyslovuje 

 ras, pak-li následuje ^, velmi měkce (naproti tvrdé výslovnosti 

 žmudské), si zní někdy skoro jak polské s; obě jmenovaná podřečí 

 se také v tom shodují, že místo krátkého e poskytují ia : místo medis 

 miadis (strom, psáno někdy i m'adis), místo kelmas kialmas neb 

 k'almas (peň), místo senas siaaas, s'ans (btarý). Východní podřečí vy- 

 slovuje I skoro vždy velmi tvrdě, asi tak, jak Poláci. Zajímavé 

 v mnohém ohledu podřečí vilkomieřské ve východní Litvě mění oby- 

 čejné a v o, dvojhlásku au v ou; r a. n vyslovuje se před souhlá- 

 skami tak důrazně, že je v písmě lze označiti dvěma rr a nn : 

 wariwěti (kapali), rinnkti (sbírati). V některých krajinách východní 

 Litvy, tuším na hranicích semigalských, mění se d v ds před e; 

 dzevulis (božiček), dzeveris (švakr), ač nikoliv důsledně: děna (den). 



SilzuDg der niathematíscli-uaturwíssenschaflIicheD Classe 

 ani 24. October 1873. 



Vorsitz: Krejčí. 



Prof. J. Krej čí macht eine Mitheilung uber die im sogenannten 

 Urhalke hei Podol südlich von Chrudim sahireich vorkommenden 

 Crinoidenreste. 



Das Podoler Gebirge wurde im Monate Juni d. J, von ihm und 

 dann im September nochmals von demselben in Gesellschaft des 

 Bergingenieurs Helmhacker untersucht. 



