84 



verše, plnost a jadrnost rjmu, jednak pro starobylost jazyka, zejména 

 se strany lexikální. 



S aesthetické stránky J. Jireček (v Rozprav, str. 96) vytýká 

 naší legendě přílišnou rozvláčnost, a jak se mi chce zdát, vším prá- 

 vem. Mnohé zajisté monology a rozprávky sv. Kateřiny Činí jich nepo- 

 měrná délka psychologicky nepravdivými; jsou to místy jen rhetorické 

 umělůstky, místy jen matné enumeratio partium s antithety á la Gorgias 

 a Isokrates, činíce dojem nepřirozenosti a strojenosti. (Srovn. 283—297 ; 

 1843—1854.) Proto i Jireček (Staroč. Antholog. 2. vyd. str. 49) 

 roztřiduje rýmované legendy ve školy tři, právem štokholmskou le- 

 gendu teprv do druhé pozdější školy umístil, kde „v technice básnické 

 patrně se již úpadek projevuje." 



Ačkoliv v té příčině naše legenda o několik stupňů byla sní- 

 žena, chová přec v sobě ještě dosti hojný počet krás aesthetických, 

 a uznávají se dosud bez odporu přednosti její metrické a vzácnosti 

 jazykové. Zel tudíž, že o všestranné vystihnutí a ocenění všech 

 jednotlivostí této památky u nás dosud nevalně podbáno. Rádi svěd- 

 číme Jirečkovi, zovouclmu (Rozprav. 96) první vydání Erbenovo 

 „prací v porovnání k nesnázem díla podobného věru výtečnou", vá- 

 žíce hojnost všelikých překážek, jichž každá editio princeps znik- 

 nouti má. Než přes všecku pečlivost a obratnost Erbenovu zbylo 

 tu ostatním badatelům více než paběrkování. 



Tak není zevrubně vyšetřeno, zdaž skladatel této legendy po- 

 dání nábožné o sv. Kateřině sám v báseň upravil, čili snad cizo- 

 krajnou jakousi báseň na jazyk náš leč věrně leč volně přt3tluraočil? 

 A odkud v tom i onom případě čerpal V — Dotýká sic této otázky 

 Sembera (Dějiny řeč. a lat. vyd. 3. str. 105.) udávaje, že naše legenda 

 složena jest dle latinské legendy Jakuba a Voragine;*) a vskutku 

 nelze oběma legendám blízkého příbuzenství upříti. Než třeba Šem- 

 berovvo udání takto doplnit: 1) Teprv od verše 1120, tedy jen dvě 

 poslední třetiny naší legendy srovnávají se s legendou Jakubovou, 

 odtud totiž, kdy Maxenc celému svému poddanstvu káže, by modlám 

 přišli do Alexandře obětovat. Vždyť od tohoto rozkazu teprv počíná 

 legenda Jakubova I Vypravování tudíž o mládí, o ženiších a obrácení 

 BV. Kateřiny na křesťanství (tedy v. 1 — 1119) jest na jiném 

 základě vzděláno. 2) Daleko největší část legendy Jakubovy máme 

 dosti věrně zčeštěnu v našem P a š i o n á 1 e (Výbor I. 288 — 300) ; 



*) Ve spise jeho Legenda auře a viilgo historia lombardica dicts. 

 Recensuit Gressae. Dresd. et Lips. 1846. str. 789—797. 



