OB 



vyžaduje. Neboť pak v skutku větou, kdež bieše škola, blíže 

 se určuje místo, kde před jatkú stáchu; kdež (r. 429) co 

 relativum vztahuje se pak k zamlčenému v předchází větě tam jako 

 kdybys řekl: „A když před tú jatkú tam stáchu, kdež bieše škola.* 



V. 775. 776. 



byť hledala na mé líce 



ani z jasná ani z nice. 

 Kristus praví, že sv. Kateř., dokud se pokřtít nedá, nebude 

 smít na jeho tvář zřít ani z jasná ani z nice ; béřem-li z n i c e 

 ve výkladu Erbenově pronus, jak ovšem v staré češtině běžné jest, 

 nemá tu z jasná patřičné protivy. Proto navrhujem, aby z nice 

 na tom místě v tom smyslu se bralo, v jakém již v staré bulharštině 

 přichází, t. j. lo^a ró ócpd-aX^a (Mikl. lex.) po straně, po očku 

 pokukujíc. Pak jest smysl řeči: Nesmí na mne hledět ani plnýma 

 očima ani po straně, po očku. 



V. 854. 855. 



i v letě nahoru v nebe 



pojem matku svú bez luti. 

 Erben opisuje luť slovem zlosť; než o Kristu připomínat, 

 že matku svou pojal bez zlosti, jest zbytečné; povstal by tím 

 výkladem v logice tak zvaný pojem přeplněný. — Lepšího světla 

 nabude místo naše, vezmem-li luť v témž smyslu, v kterém 

 jej zná stará bulharština, t. j. I a bor (Mikl. lex. srov. ^^o^!\ paBOT«)« 

 takže Kristus pojal matku svou do výše bez namáhání, snadně. 

 — I po Cechách tu a tam říká se o těžké práci: lítá práce, 

 líté dílo. Zdá se nám tudíž, že teprv z významu práce, namá- 

 hání slova luť, lítý a odvozeniny nabyly významů bolestivý, 

 prudký (kp. b oj, srovn. homer. jróvoff ftcf^Kj^ff), krutý, vzteklý atd. 



V. 1781. 1782. 

 a dal sě svěj vlastnej vlasti 

 ješče k tomu umučiti? 

 Místo to takto vykládáme: 1) před svěj myslíme že má státi 

 předložka z, tedy z svěj vlastnej vlasti; 2) slovo v 1 a s ť béřeme 

 tu ve význame moc (potestas), vůle, v jakém u jiných slovanských 

 jazyků přichází (srovn. rus. tboh BjiacTt máš na vůli), a v jakém 

 živé dosud v českých vláda (ruka bez vlády), vládnu (rukou), 

 a slovenských vládám a vládný. 



