94 



ad. 1. Pozorujem, že v staročeských r.ikopisech předložky jedno- 

 písmené před slovy, jež od též písmeny (etymologicky či foneticky) 

 jako předložka počínají, obyčejně se nepíší; patrně poněvadž spiso- 

 vatelé a písaři nemajíce dostatečného theoretického vzdělání grama- 

 tického slyšíce jediný zvuk, v nějž předložka a násloví splynuly, 

 tolikéž jediný zvuk napsali. Příklady vizme v Rkp. Králodvor : 

 Čest. a Vlast. 108 vzvola skály (pro s skály); Zbyh. 42. přijde 

 v slunce vrcholy (za vrcholy): tamže 53 smilitkem (za 

 s smilitkem) spáváš e, Lud. a Lub. 49 sedieše kněz sta- 

 rostami (za s starostami); k tomu Sedm. Rad. 114 (Star. Sklad. 

 II. str. 54.) křtichu vodě (za v vodě).*) 



Na našem místě slova svěj — vlasti béřem-li je bez před- 

 ložky, co genitivy náležitého smyslu nedávají; jsou-li dativy, pak 

 vlast jest tu koliektivum s významem občané, rodáci, v kterémž 

 význame, jelikož příliš abstraktním, nemyslím žeby již stará čeština 

 byla toho slova užívala ; ostatně ani smysl souvislosti tomuto výkladu 

 nepřeje; aby vlasti byl lokál bez předložky, na to nelze na roz- 

 hraní 13. a 14. věku více pomýšlet. Nezbývá leč za to míť, že zde 

 předložka od písaře vypuštěna. A která? Výpustku předložky v ne- 

 bylo by lze ničím omluvit leia nedbalostí písařovou, kdežto výpustka 

 předložky z zcela souhlasí se zvykem staročeských písařů. A protož 

 jakož pro všechna ona vytčená místa navrhuj em zřejmé psáni před- 

 ložky, i zde navrhujem psáni z svěj. Pak ovšem neobstojí vlasť 

 ve významu domov, otčina, nýbrž jen co moc, vůle, kterýž 

 výklad též do celé souvislosti lépe se hodí než onen. Neboť 



ad. 2. namítá-li bv. Kateřině onen „mistr", kterak mohl Bůh 

 z vlastní vůle se dát umučit, jest to prou záhadnost, o kteréž na- 

 hlížíme, zejí po han nemohl si rozřešiti, neznaje neobsáhlé lásky Páně 

 k člověčenstvu. Jest to dále námitka filosofa důstojná, nechápe-li, 

 kterak mohl z vlastní vole se dát usmrtit Bůh, jenž jsa všeho mocen 

 (1772) jsa mocen nad vším věkem (1778), mohl snadno všecky 

 překážky překonati, čili jak níže to filosof zřejmě dí: 



že se v tu porobu snížil, 



když jest všeckerno převýšil 



v svém božství, v němž pomoc snadná (1786—88); 

 filosof nenahlíží, kterak má k sobě příslušet nejsvrchovanější moc a 

 dobrovolná smrť, či jinými slovy, filosof tu namítá jakousi contradi- 



*) Srovn. i naše legenda v. 90. 91. s Svů královu — i 3 svú dceru, 

 kdežto rkps. má pouze svú královu — svú dceru. 



