Usilování toto nezůstalo tolikéž bez účinku; neboť když všickní 

 nekatoličtí obyvatelově království českého všeliká práva svá propadli, 

 a mimo to peněžité pokuty platiti a neobyčejná týrání s strany sol- 

 datesky císařské snášeti, a někteří z nich i ztrátu hrdla, cti a statku 

 svého podniknouti museli: zůstali židé pražští a vůbec čeští prázni 

 a svobodni všelikých ztrát a těžkostí takových, anobrž obdrželi to 

 ještě od císaře Ferdinanda II,, že jim nejen všechny dosavadní vý- 

 sady a milosti znova potvrdil, ale nad to je i velice rozšířil, a k pro- 

 spěchu jich, židů, vysvětlil a rozhojnil, tak že tehdáž úplný průchod 

 mělo staré přísloví : »Že nikdy na světě tak zle není, 

 aby při tom alespoň někomu dobře nebylo!" 



Starší židé pražští zjednali sobě totiž k tomu konci z reg ister 

 zápisů židovských věrný připiš všech privilegií, výsad a listů, 

 kteréž od předešlých králů českých a císařů římských obdrželi, a na 

 nichž tak zvaná „práva židovská" se zakládala a předložili 

 jej s obšírným promemoria čili vypsáním jedenácti článků, za jichžto 

 vysvětlení , potvrzení a milostivé darování na místě vší obce 

 židovské žádali, kr. dvorské kanceláři české, 



Získavše starší židé pražští prostředkem výše připomenutého 

 Jakuba Bassewiho z Treuenberku dobrých přátel u dvorské kanceláře 

 české — a to mimo jiné osoby znamenitě také tehdejšího sekretáře, 

 pověstného Filipa Fabricia z Hohenfallu , pak koncipistu J. Raspera, 

 anobrž i samého nejv. kancléře p. Zdenka z Lobkovic, — dosáhli toho, 

 že žádání jejich v české kanceláři dvorské rychle bylo vyřízeno a obšírná 

 k jich piospěchu svědčící správa u věci té vzdělána a císaři Ferdi- 

 nandovi II, podána byla. K správě této vydal císař Ferdinand II. 

 v Řezně v pondělí po sv. Fabiánu a Sebestiánu, jinak dne 23. m. 

 února, r. 1623 majestát v jazyku českém, v kterém k žádosti starších 

 židů pražských na místě vší obce židovské v dědičném 

 království českém všeliké privilegie , výsady a obdarování, 

 kteréž od předešlých králů českých a císařů římských, počínajíc od 

 krále "Vladislava II. až do císaře Matyáše, sobě nadány měli, nejen 

 schválil, potvrdil a obnovil, anobrž — pro uvarování všelikých budou- 

 cích roztržitostí a nesnází mezi židy a křesťany — privilegie a milosti 

 v nich obsažené, tak jak toho sobě židé žádali, ještě siřeji vysvětlil, 

 vyjádřil a rozhojnil. Majestát tento, zavírajíc v sobě, jakož právě 

 připomenuto, potvrzení a hojnější vysvětlení svobod a milostí obci 

 židovské v Praze a vůbec v Čechách až do té doby propůjčených, 

 pokládán byl napotom od židů českých za jakous takous „m a g n a m 

 ch a r t a m" a za přední důklad veškerého „práva židovského" 



