do roka, mají z toho lichvy bráti dvakráte více než křesťané 

 berou ; totiž to že křesťan bére ze sta kop deset kop do roka a žid 

 aby bral dvaceti kop, a to proto a z té příčiny: Kdyby žid bral tak 

 málo jako křesťan, nemohlby trvati ; nebo křesťan bére své svobodně, 

 a toho požívá; ale žid ne tak, protože žid nejprve dáti musí, což 

 jest nám povinen, druhé tomu pánu, kterémuž se poroučí, třetí 

 úroky, čtvrté, že je s těžkém který úřad, kteréhož potřebují prázdny 

 pustí, a také musí sami něco míti, čímby s ženami a dětmi živi 

 byli. K tomu také křesťan peněz od nich nevezme leč jeho k tomu 

 veliká potřeba a nouze přižene, jakož když na někoho ležení aneb 

 škody jdou a neví kde jinde peníze vzíti, a při tom se jeden proti 

 druhému velmi nekřesťansky zachovává, více škody naň žena a veda, 

 nežli žid lichvú.^) 



2. Obdarování od stavů panského a rytířského království Če- 

 ského týmž židům učiněné, aby na budoucí časy ze země 

 vytištěni a vy puzeni nebyli a králi J. M. poplatku ročně 

 platili pět set kop grošů českých rázu pražs. a nad to 

 všelikých jiných poplatků prázdni byli; jenž jest dáno a psáno při 

 sněmu obecném na hradě pražském léta 1501 v pátek den sv. Sixta.*) 



Sněmovní snesení toto vyšlo, jakož nadepsáno, toliko od stavu 

 panského a rytířského. Příčina toho byla ta, že tehdáž krále Vla- 

 dislava n. v zemi nebylo a jmenovaní od něho nejvyšší hejtmane 

 zemští čili místodržící pouze nejpilnější věci sami vyřizovali, v jiných 

 pak dříve k sjezdům krajským a sněmům zemským své zření mívali. 

 V sjezdech a sněmích těchto sedávali obyčejně toliko páni a ry- 

 tířstvo, poněvadž za příčinou od drahně let trvajících sporů a kyse- 

 lostí mezi stavy vyššími a stavem městským onino zbraňovali městům 

 držeti zboží pozemské, sedati na sněmích a mívati vůbec účastenství 

 v záležitostech veřejných i činili jim nad to všeliká příkoří. Tím se 

 také stalo, že povoleno bylo židům, aby i na budoucno zůstali v zemi 

 a nebyli vytištěni z koruny české, a to přes všeliké stížnosti a po- 

 křiky, kteréž od lidu obecného a měšťanů pražských i venkovských 

 na židy a to ne bez příčiny času toho vycházely. Že pak židé chtíce 

 tehda žádosti své průchod zjednati, nepřišli s rukama prázdnýma 

 k osobám, kteréž času toho u věci té měli slova rozhodného, toho 

 netřeba zde připomínati ; ježto — jakož již výše přivedeno — tehda 

 obecný hlas šel, „že žida s těžkém který úřad, jehož on 

 potřebuje, prázdného pustí." 



3. Čtvero obecných potvrzení všelikých obdaro- 

 vání židům v království Českém přebývajícím od králů českých. 



