11 



žida seznal, povídaje, že by toho žida neznal, tehdy rychtářové 

 městští, napadnouc kterého žida na ulicích, s nimi se do vězení před 

 toho zločince vodili, aneb s tím zločincem do ulice mezi židy chodili 

 a tu se ho, zdaliž by ten který žid byl, na něhož vyznává, dotazo- 

 vali; i aby se to budoucně proti úřadu a právu více nedalo, je židé 

 tímto listem Naším opatřovati ráčíme. 



Sedmé. Aby židé pražští i jiní pracujíce s čeládkou svou po 

 živnůstkách svých, kdekoliv v království českém mimo výsadní cla, 

 kde křesťané toliko od osob svých clo dávati musejí, nikde jinde 

 z osob svých žádného cla neodvozovali , v městech pak pražských 

 židé z osob neb z koňův a vozův dokonce žádného cla aby nedávali, 

 tak jakž jsou toho jistým obdarováním slavné a svaté paměti císaře 

 Rudolfa osvobozeni. Také židé pražští kupujíce od svobodných mě- 

 šťanův pražských jakéžkoliv víno, aby při branách ani na mostě z těch 

 vin žádného cla nevypravovali. Nic méně, aby týmž židům pražským 

 (poněvadž pod ochranu Naši náleží) od Pražanův strany dodávání 

 jim do měst pražských k šenku židovskému vin hostinských žádnou 

 měrou zbraňováno, ani také z takových vin hostinských po vypravení 

 z nich ungeltu Našeho více od nich nežli jiní měšťané a křesťané 

 z nich dávají a odvozují, žádáno a bráno nebylo. 



Osmé. Jakož strany základův od křesťanův mezi židy zasta- 

 vených mnohé nesnáze a nedorozumění pocházejí, pro přetržení toho 

 o tom artikuli takto vyměřovati ráčíme : Jestli že by křesťan od žida 

 základu svého po vyjití dne a roku od zastavení jeho k tomu ještě 

 dvou nedělí pořád zběhlých, o nichž by jemu dle starobylého obyčeje 

 skrze rychtáře městského k výplatě věděti dáno bylo, nevyplatil, 

 anebo při nejmenším interese po bílém peuízi z každé kopy míš. do 

 téhodne jemu nevypravil; tehdy aby hned potom takový základ, ja- 

 kožto v tom čase dokonale prostálý, židovi zůstal, a on vezmouc od 

 rychtáře městského o tom starodávním spůsobem listovní vysvědčení 

 a povolení pod pečetí úřadu jeho, s tím základem mohl učiniti kterak 

 by se mu vidělo jako již svou dědičnou věcí beze vší toho křesťana 

 i jiného každého člověka odpornosti a překážky. Kdož by pak z kře- 

 sťanův základy své časně před prostáním u židů vypláceti chtěli, aby 

 ne jinde (kdež by křesťan chtěl, aby mu se základ od žida nosil a 

 ukazoval, leč by to žid sám dobrovolně učiniti chtěl), než vlastně 

 mezi židy, kdež základ zastaven jest, vždycky peníze na něj půjčené 

 B lichvou na to vzešlou zouplna židům odvozovali a potom teprv 

 základy své od nich vyzdvihovali. A jakož jsou Nám židé i to v po- 

 níženosti oznámili, že dadouc někdo z křesťanů základ svůj bud 



