20 



může, aby sobě dobré a drahé futro koupiti mohl; a protož jim židům kožešníci 

 pražští, tak i takových lacinějších, zvláště když jim kožešníkům ta, která vydělána 

 nejsou, vydělávati dáti musejí, prodávati zbraňovati nemají. 



Co se šorců a čepic a jiného hotového díla prodávání dotýče, poněvadž 

 toho židé sami nic dělati nedají, než od kožešníkův v dluzích aneb za jiná futra 

 freimarkem bráti musejí; takové věci tolikéž svobodně prodávati moci budou- 

 Než kdyby to sami židé na prodej dělati a tudy kožešníkům v řemesle jich pře- 

 kážeti chtěli, to aby se jim trpěti a přehlídati nemělo a nemá. Také jest-li že 

 by židé co kradeného a k nim přineseného někomu z svých spěšně předělati dali 

 a tudy tu krádež ukrýti chtěli a to na některého z nich bylo uznáno, ten a ta- 

 kový má náležitě strestán býti. 



^) Z přivedených tuto resolucí a majestátů vyrozuměti jest, že císař Ru- 

 dolf II. nemálo byl laskav na židy času svého. Příčina toho záležela předkem asi 

 na tom, že panovník tento, jakož známo, vysoce sobě liboval v klenotech drahých, 

 ve vzácných věcech uměleckých a řemeslných a v prácech a zkouškách alchy- 

 mických, k čemuž potřeboval nemalých sum hotových. Poněvadž jich zhusta v po- 

 kladnici císařské nebývalo ihned po ruce, nucena se viděl sobě jich vypůjčovati 

 od cizích i domácích penězoměnců a lichvářů, při čemž se mu starší a jiní židé 

 pražští ochotně propůjčovali, začež on zase na vzájem jim samým i celé obci ži- 

 dovské, kdykoliv jej za to žádali, neváhal uděliti rozličných milostí a nadání.*) 



') Připomínáme, že všeliké napotom židům dané listy a výsady vyšly již 

 v jazyků německém a nikoliv v českém. 



^*') V městech horních i napotom nebylo židům dovoleno stále se zdržovati 

 a tam obchody své vésti; taktéž nebylo jim dovoleno učiti se jistým řemeslům a 

 je provozovati; na př. řemeslu puškářskému (šiftařskému), platnéřskému, mečíř- 

 skému a j. v. Taktéž bylo židům přísně zapovědíuo cvičiti se v šermování a 

 jiných kunštech heroitských a rytířských, a žádný svobodný mistr šer- 

 mířský neměl žida ani zdarma ani z peněz v umění tom cvičiti, a to pod velikou 

 pokutou peněžitou nebo zastavením mu jeho školy šermířské. 



*") V zřízení zemském r. 1550 vydaném vyměřuje se sub lit. X. iij v pří- 

 čině lichvy židovské toto: „Židé toliko na základy aby půjčovali, ale na listy a 

 na registra nic, a v městech královských, panských, rytířských, městečkách ani 

 ve vsích židům aby žádných zápisův v registra v kancelářích pražských ani jinde 

 ani v knihy městské zapisovati ani nikterak jinak nedopouštěli. Chtěli-li by kteří 

 z židův koho nebo kterou osobu buď z pánů, rytířstva, městského stavu, z se- 

 dlákův v jaké zápisy uvozovati ; pak-li by se toho který žid dopustil, aby tu sumu, 

 na kterou kdo zápis udělal, králi J. M. do komory propadl. 



*) Zvláště platně a ochotně propůjčovali se císaři Rudolfovi II. u věci té židé 

 pražští Marek Mardochej Mayzl a po něm Jakub Bassewi 

 (Batsebu). Za to učinil císař ten Mayzlovi — ovšem tehda jenom co se 

 osoby jeho týkalo — takových milostí, kterých později císař Ferdinand II. 

 celé obci židovské propůjčil, jakož jsme o tom siřeji promluvili v Lumíru 

 r. 1858 I. Btr. 278. a násl. — Jakub Bassewi dosáhl za to teprv od císaře 

 Ferdinanda II. znamenitých, anobrž — co se židů týče — až dosavade ne- 

 obyčejných výsad, práv a milostí; byltě povýšen r. 1622 na šlechticíví v sv. 

 ř. říši a r. 1623 tolikéž v zemích koruny české a nadán erbem a titulem 

 z Treueuberku; nad to obdržel povolení koupiti sobě až do 20.000 zl. 

 r. zboží pozemského, půjčovati peníze na statky nemovité, provozovati svo- 

 bodně některé židům dosavade nepřístupné živnosti, býti prázden rozličných 

 břemen a povinností zemských i obecních a j. v. 



