FEUILLETON;^^ 



O T^esloranskéiu jazyka. 



Otázka váeslovanského jazyka dostala se 

 v poslední dobé na program veřejných diskussl." 

 Horlivěji než kdykoli jindy podávají a diskutují 

 se nejiůznéjSí návrhy. A jsou to nyní zejména 

 liäty ruské, jež jindy toliko velmi slabé reago- 

 valy na podobné podněty, jež se teď horlivé 

 úfastnl diskusse. Nedávno přinesl ruskf sborník 

 >Russkij Trudí z péra svého redaktora pana 

 Sai-apova, dobrého znalce slovanských vécí, po- 

 zoruhodnou staf, která sloji za uveřejnénf. Za- 

 vdéCíme se zajisto Čtenářstvu, podáme-lí trest 

 (éto úvahy, svídOIcf o znalosti lálky i samo- 

 statném uvažování o télo zajímavé otázce. 



Pan Sergej Siiiaijov může mluviti o této 

 věci s jakousi kompetencí, nebol mimo svůj 

 rodný jazyk mluví a piáe dvéma jazyky slovan- 

 skými a dovede čísti ve väech slovanských ja- 

 zycích. A vývody jeho dokazují, Ze o otázce 

 jazyka vaeslovanského důkladné a samostatné 

 přemýšlel. Nejprve kára dost ostře ony ruáké 

 publicisty, kdož prosté dekretujl: >Slované jsou 

 povinní osvojit si ruský jazyk. Jest nás sto 

 millíonů a >jich tarnt nějaká hrstka. Ale pfede- 

 vSím na feSení léto otázky jest již hotova $a- 

 blona. Pohledte na Evropu — tam již vée roz- 

 iiialéna nadobro, bez odvoláni. Ve Francii jazyk 

 francouzský pohltil veákeró kiajinská nářeol. 

 V Némecku jazyk hornonémecký dobyl úplného 

 '^vltézství nad dolnončmeckým a ostatními náře- 

 fími. Přijmeme-ii tuto Šablonu v otázce o v5e- 

 slovanském jazyku, naskytne se nára následujíc! 

 obraz: kullurním, svélovýui jazykem bud« ru- 

 £[ma, ostatní jazyky budou jazyky místními, 

 jakýmis přežitky, jež ponenáhlu vymizí s po- 

 vrchu zemg. Vjsděianému Slovanu nebude 

 možno, obegit se bez ruštiny, rusky budou 

 psátia veškera učená díla, Slované mezi sebou 

 budou hovořit rusky a tímto způsobem podrobí 

 si ruština ostatui jazyky a učiní je zbyteč- 

 nými . . .c 



jazyka jest neudri 



Možno 



slovanakél 

 prý rolay." 



^^®^'°%3kého jazyka není a nikdy nebude, 

 a nelřebOj ^^^^ litovat, nýbrž naopak, téáit se 

 ^ ■ JDle jeho názoru jest Slovanstvu sou- 



zeno, pofl^^j y oblasti jazyka obraz svrchované 

 °xf ? J" ^ a nikoliv plochou Šablonu podrobeni 

 P-* jazyka jediným, .panujícím«. 



.. . - jO*. v naší slovanské filologii není 

 "\ Jpdobnosti se vzory západními. Jazyky 



?h í L- "^J^°" nikterak pouhá místní nářeCI, 

 nýňrž 3K|^|^^_^g kulturní jazyky a nejsou mezi 

 sebou v ^oj,(,bi,énj poměru jako dolnoněmocký 

 K «'^"ííjánieckému anebo palois k literární fran- 

 Cíne, nn^ ^ jg^j pomčru, jako francouzský, 

 špandsk' ^ jj^jgijj ^^^. gpjj^jjj j^ji^jjj neslyšel, 



kLYsie"™" '^i'" "^P^'"° ='«^"'^'=' '^ " '''"■ 

 ""íí^/J-^dnocem latinských národů. FianC-ina jest 



avLk ^h^ '^'^"^'f' "'"''"f J^^y*^ diplomacie. 



■ Ifrf ■? aM'"ému Francouzovi nenapadlo — 



ilrt 1 r** ^ politické sjednocení latinských ná- 



'°^°'.. učených mimo to jedinou vírou a církvi 



j, I franCiiiu jazykem vaelalinským. 

 .. . Jlo autor podává struCnou charakteri- 

 n á í PoO*''*?«^'^ jazyka slovanských a jich 

 . 'Význam. Připomíná, že každý z těchto 

 h /pocházejících ze společného kořene, za- 

 víjej 



ství slov; 

 guislov 

 psych oló 

 IrstvI ji " 



O 

 Šablony 

 že vSes 

 že práv 

 Slované 

 raeckým^ 





loslatné se vy- 



Iránku lexikálního bohat- 



anského plemene, tak že učenému lin- 



[laskýtá se příležitost, vystihnouti 



slovanského plemene, ukázat na bra- 



1 vfiem se zastancům centralistické 

 i nezdá. Naproti nim tvrdí p. Šarapor, 

 inaký jazyk je nemožný a prohlašuje, 

 o je velikotepé. Aváak, kterak mají 

 ezi sebou hovořit ? Snad jazykem né- 

 jenž doposud jest nejvíce rozSIfen 

 l^ívany ? 

 . 1 to odpovídá autor : víeslovanakým ja- 



latina i*^^ ^'^^^'^ staroslovanský, jako bývala 

 Ispoleřním jazykem vtstciě vzVIir.ö 



Evropy. Ale toť, bohužel, takřka nemožno. Při 

 veškeré ohebnosti formy, nádheře a kráse své 

 staroslovanský jazyk jest značné chudý pro slo- 

 žitost současného života a jeho poiřehy. Bylo 

 by nutno umele jej doplňovat, tvořiti nová slova 

 atd. Zůstane toliko jazykem pravoslavné církve 

 u Slovanů. 



Váeslovanského jazyka být nemůže a není 

 toho třeba, avšak každý vzdélaný Slo- 



'^^% 



rozumět vfiem poli živým slovanským jazy- 

 kům (rusky, polsky. Česky, srbsko-chorvataky 

 a bulharsky) a tfeba i znát jazyk staroslovan- 

 ský. Není to tak nesnadno, jak by se zdálo. 



»Kdybychom na ralsté neplodného zabýváni 

 se řečtinou a latinou«, praví pan Ěarapov, 

 »uvedli do našich učilišf kurs ruského 

 jazyka ve spojení se slovanskou 

 filologií, otázka tato byla by rázem roz- 

 luSténa. Nám by se objasnil a osvéllil náS 

 rodný jazyk, jehož uCenl jest nyní zajisté velmi 

 obtížné, a nám by bez nejmeái práce 

 byly srozumitelný hovoriplsmo 

 každého z našich slovanských bratři. Vzpo- 

 mínám si, kterak na Škole, na níž jsem se uCil, 

 {nebyla to škola »klasická«, díky bohu« I) dával 

 uCítel ruského jazyka nám, ješté hochům, ob- 

 jasnění, podávaje nám příklady ze slovanských 

 náreCI. Byla to pro nás velká pochoutka. 

 Kterak jsme se divili, že v polštině zachovalo 

 se dvojné CísIo a že bulharský jazyk má Clen 

 a že nepatrné přežitky tohoto Clena nacházejí 

 se u nás ve mluvě lidové (gorod — ot). Nebožtlk 

 X, dokázal nám na tabuli, kterak možno přepsat 

 kyrilicl verše MiekieviCovy a my s radosti po- 

 znali, kterak díky toliko jinému pravopisu ne- 

 srozumitelné stalo se nám srozumitelným. Tohko 

 diky tomuto probuzenému účastenství opatřil 

 jsem si s velkým namáháním polskou a srbskou 

 mluvnici a kochal se filologickými souzvuky a 

 rozmýšleními. 



»Kořeny slov jaoa ahorem všude spoleCné. 

 NauCit se formám a výslovnosti skorém zby- 

 teCno. Obtíž způsobuje rtzný význam týchž 

 aloT. »Pametc srbsky znamená »am«, »miloŠC* 

 pc!:í:y ziiamcna'"»iÉ^Va« atd. Takových «lov jo 



všeho všudy nékolil 

 skupině slovanských jazy ů a t 

 není tak nesnadné. Jestliže tímto zpúsobt |^ 

 budou postupovati též o s t a t n í S I o v a n 'g 

 totiž bude-h se každý učit svému jazyku , „á 

 základě srovnávacího rozboť„ 

 jazyků ostatních, otázka rozřeší gg 

 sama sebou. Bude lo as následovně: dva SI q. 

 váné se setkají. Každý mluví svým jazykem' ^ 

 druhý mu úplně rozumí. Každá slovanská knil ,2 

 bude přístupna váem Slovanům. 



V každém zasedáni slovanských uCeni |,(^ 

 nebo jiných odborníků budou všichni mlu\| j|j 

 rodným jazykem a všichni si budou navzájfl ,jp 

 rozuměti. Nebude lo mnohem tCžSI, než pord,^. 

 uměti řeči Malorusa s jeho pfizvukem a mčkkjj „, 

 g, aneb řeCi Volgžana, jenž vyslovuje o lai „ 

 kde Moskvan vyslovuje a. Přivyknouti o,j. 

 chylkám a výslovnosti nebude těžko. D!užl.,g 

 toliko míti na paměti, že, mluvili Srb o iríj,,. 

 vině«, znamená to C a s o p i s, a usIyšíte-U (lj 

 Poláka slovo »surový«, značí to »syrový' 



»Myslím, že předně bez znalosti a z 

 bez hluboké filologické znaloäli staroslovanskél 

 jazyka i nových jazyků slovanských nikdy ji 

 náleží nepoznáme svého ruského jazyka 

 druhé mysllra, že ruský jazyk, osamocený t|j 

 skupiny slovanských jazykův a vydaný ciztn 

 kulturnímu vlivu jazyků neslovanských, mrtvji 

 i živých, konečně by se porušil všelikými r 

 slovanskými slovy a obraty. (Autor cituje Z' 

 následující monstrum »moderní« ruštiny : »V na j{ 

 ' dobé intelligentního progressu, kdy každé inc 

 víduum pod sankcí imposantních autorit, toho 

 'universálního kriteria myšlenky, směle projevu 

 altruislíckě a liberální principy vůči iniciatii g 

 ' adaplův obskurantismu, koalici kasniotův a ultr . 

 monlanským ideám jeví se býti snahy slavjan' , 

 filů po »oCisténí« ruského jazyka monstruos ,( 

 utopil.«) Za tfeti konečné myslím, Že takové 

 ' vnucování ruštiny Slovanům ve způsobe vš 

 slovanského jazyka toliko proto, že »ní 

 millionů«, jest neprospéšné a bezvýsledné 

 ! »Neprospéšné proto, Se to nesprávné pn , 



jevení hrubé síly, vítězství massy, mechanicky 

 TětSiny v obora duchovním přímo odporné, be^, 



výsledné proto, Že ani jeden Slovan na to n 

 přistoupl- Slovanstvo, tot kytice různotvárný' 

 květů, tot sbor krásnýeh a roznotvárných hlasů, 

 svobodných a svobodně harmonických. Ale ideál 

 naSich sjednocovalelů, tet německý kolovrátek.« 



Tof návrhy ruského autora ; jsou praktické, 

 poněvadž je lze snadno provést při trošce dobré 

 vůle. Oblize jsou toliko zdánlivé, jakož pfi- 

 svédCf každý, kdo třeba dosti povrchně zabýval 

 se studiem slovanských jazyků. Jazyk slovanský 

 v pravdě toliko jediný ; nenaleznete nijakých 

 patrných hranic jazykových mezi jednotlivými 

 hlavními kmeny slovanskými. Avšak náfeCI jed- 

 notlivých hlavních kmenů slovanských dosáhla 

 lak značného rozvoje, že je nelze porovnávati 

 s dialekty jiných jazyků, lim méně odstranit je 

 prosté podle západní Šablony. Způsob, jejž pan 

 Sarapov naznačil, osvědčil se oslalnS již 

 v piakäi, v loni v Praze, leios v Kiakové. Pro 

 nás ovSeio, Slovany v říši habsburské, již, 

 mimo Chorvaly v království, nemáme svoje 

 školy ve svých rukou, není ovšem možno, pů- 

 sobiti ke sblíženi slovanských národů pomocí 

 Školy, Zde veäkerä práce odkázána sou- 

 kromé pili a byslťému poznání vlastního pro- 

 spěchu. 



A zde snad nebude od místa, poukázati 

 na základě zkušenosti na vhodný prostředek 

 ku snadnému poznání hlavních slovanských ja- 

 zyků. Ruština, jakkoli učení se tomuto jazyku 

 pokládá se u nás za obtížné, poskytuje C<.'chu 

 znamenitý klíč ku poznáni ostatních slovanských 

 jazyků. Jakmile jste dospěli v ruštině tak da- 

 leko, že dovedete bez velkých obtíži poroz- 

 uměli tomu, co Clele, dovedete porozuměti též 

 jiným Čelnějším jazykům slovanských a s tro- 

 chou cviku porozumíte pak i hovoru v jiném 

 slovanském jazyku a dovedete hovořit Česky 

 lak, aby vám Slovan porozuměl. Nebof o to tu 

 hlavně jde, volili slova co nejlépe srozumitelná. 

 A tak, učíce se rusky, získáváte nejen přistup 

 k nejbohatší literatuře slovanské, ale též vítanou 

 pomůcku, abyste porozuměli ostatním jazykům 

 slovanským. B.-V. 



