spokojeni s pouhým „pojmenováním," oni chtěli tuto pravou bytosť, 

 ťoto „Ding an sich" poznati stůj co stůj skrz naskrz. K tomu účeli 

 zabrousili se opět až na Kartesia a Spinozu a jali se rozumovati 

 podlé nich asi takto : Chce-li člověk filosofovati, musí především 

 o všem pochybovati, nic za pravdu nemíti. To jest první a nejdůle- 

 žitější filosofická pravda, že totiž nic pravdivé není. '^) Když však 

 člověk této své první, prozatím jediné pravdy pevně se drží a o všech 

 všudy věcech pochybuje, myslí, a kdo myslí, ten jest. (Dubito 

 ergo cogito, cogito ergo sum. Cart.) Já myslím, proto já jsem. 

 Tu jest zřídlo nevyčerpatelné nových pravd. Fichte a taktéž Schel- 

 ling kladli hlavní váhu především na toto „já" ; to ,-já" pokud 

 myslí, je ta pravá bytosť (das Ding an sich), a vše jest v pravdě 

 jen pouhé samé „jáství"; Fichte toto jáství v jeho individuální 

 ovšem jemu nepochopitelnými hranicemi obmezené samostatnosti, 

 Schelling však už v jeho absolutní, neobmezené, celé veškerenstvo 

 vyplňující moci, tak jako Spinoza svou substanci, chápal. Loglčněji 

 počínal sobě Hegel. On větší váhu kladl na ono „myslím" než na 

 toto „já." Tam kde se vůbec pochybuje, myslí se, a proto myšlení 

 jest. Heglovi jest mysliti a býti (myšlení a bytí) jedna a táž 

 věc, jemu jsou tato ponětí totožná (identická). Pravá a jediná bytosť, 

 das Ding an sich, jest tedy mysl sama sebou bez vzhledu k indi- 

 viduálnosti člověka. A tato bytosť jest věc absolutní (ničím neob- 

 mezená), jest jednota vší idealnosti a reálnosti, jest myšlení, ježto 

 samo sebe myslí, samo sobě se zjevuje, a tato bytosť myslící jest bůh. 

 Svět jest, pokud a jak naň myslíme, a on není, když naň nemy- 

 slíme. Vše jest moudré, dobré a rozumné, protože to právě tak 

 jest, jak to myslíme. Celý svět ve své smyslné rozmanitosti povstává 

 tím, že bůh, totiž mysl naše, jej myslí, jím vládne, jej myšlením 

 tvoří. — 



Avšak už před Kantem a tudíž i před Fichtem a Heglem tvrdil 

 Spinoza**) zrovna tak rozhodně a určitě, ta pravá bytosť že jest 

 vůle, a ta že sobě teprv sama vytvořuje i přispůsobuje mysl (In- 

 tellekt) k tomu cíli a konci, aby dosahovala účelův svých. Jedna 

 každá věc (praví Spinoza I., p. 278) snaží se vytrvati ve své jsouc- 



*) Viz Bol z ano o tom, co pravda jest. 

 **) Benedikt (Baruch) Spinoza narozen dne 24. listopadu 1632 v Amsterdamu, 



zemřel dne l'1. února 1677 v Hagu. Pocházel z rodiny portugesko-židovské. 



Vyznání židovského se zřekl, k jiné víře však nepřistoupil. Nabízené mu 



profesury filosofické nepřijal. — Citujeme zde z jeho spisův „edito sterco- 



typa Tauchnitz jun. 1843" podlé svazků a stránek. 



