od síarých Řekův tak v novější době od národa německého téměř 

 výhradně pěstován a dosáhl vyvinutí nejúplnějšího. Jiní národové, 

 když toho potřebu pocítí, ať se o ostatní zde naznačené směry a od- 

 bory pokusí. 



Po tomto úvodu dlužno už, obrátiti se k filosofii staro- 

 indické, ježto jest předmětem badání našeho. Na první pohled 

 třeba doznati, že filosofie staroindická náleží k soustavám centrali- 

 stickým, a že proto u porovnání jejím s filosofiemi novověkými mů- 

 žeme hned napřed mimo sebe pustiti všecky soustavy dualistické 

 a taktéž federalistické. Však mezi soustavami centralistickými třeba 

 hlavně přihlédnouti k té soustavě, ježto patřičnou váhu klade na 

 vůli, co jsoucnosť pravé bytosti ; nebo i staří Hindové, jak z pře- 

 dešlého „systematického sestavení základních myšlének filosofie staro- 

 indické*' dosti jasně trvám vysvitá, celou filosofii svou na vůli za- 

 kládali. Tato soustava jest filosofie Spinozova, z nížto všecky 

 ostatní novější soustavy pantheistické čili centralistické skutečně se 

 vyvinuly. Staří Hindové neznali ovšem filosofie Spinozovy, a Spinoza 

 neznal, jak určitě lze jest dokázati, spisův staroindických, a přece 

 jest styčnosť mezi oběma, jak hned uvidíme, znamenitá. Nejlepší to 

 důkaz, že duch ve své povšechnosti zde vane, duch, jenž nezná ani 

 řasu ani prostory ani jiných poměrů pomíjejících, vnějších. 



Střed a jako duše veškeré filosofie staroindické jest totiž j e- 

 dinosť pravé a pouhé bytosti, kterážto vůli svou jeví a tím ve- 

 škerý smyslný svět tvoří a řídí, a tento celý svět jest nahodilá forma 

 jen této vůle její. Spinoza, následovav z počátku šlépějí Des Carte- 

 Bových, zřekl se záhy jeho dualismu a chopil se odhodlaně rázného 

 centralismu. „Prostornost a myšlení nejsou dvě věci tak roz- 

 ličné, že by jedna každá z nich tvořila jinou substanci aneb pod- 

 statu, jako Des Cartes tvrdí, nýbrž obě dvě jsou pouhá atributa 

 (příznaky) jedné jediné bytosti čili substance." A tak, jako filosofie 

 staroindická klade i Spinoza zvláštní akcent na v ů 1 i. On vůli po- 

 kládá, což jeden z hlavních znaků jeho filosofie jest, za nevolnou 

 a nutnou zrovna tak jako staří Hindové. *) Dle Spinozy (H. p. 324) 

 záleží volnosť člověka v tom, že dle pouhé nutnosti své přirozenosti 

 bytuje a koná. Tak také bůh, ačkoliv nutně, přece volně bytuje, 

 poněvadž dle pouhé nutnosti své přirozenosti bytuje. Tak také bůh 

 sám sebe a svrchovaně vše volně chápe, poněvadž z pouhé nutnosti 



*) In mentě nulla est absoluta, sivé libera voluntas, sed mens ad hoc velillud 

 volendum determinatur a eausa, quae etiam ab alia determinata est, et 

 haec iterum ab alia, et sic in inlinitum I. p. 226. Srovnej III. p. 67, 88. 



